ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 580/4151/20                                                                Суддя (судді) першої інстанції: С.О. Кульчицький

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  07 грудня 2020 року                                                                                            м. Київ
          
Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:
судді-доповідача          - Єгорової Н.М.,
суддів                    - Сорочка Є.О., Федотова І.В.,
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Черкаського окружного адміністративного суду від 05 жовтня 2020 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії,-

В С Т А Н О В И Л А:
У вересні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до Черкаського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області про визнання протиправними дії відповідача щодо неприйняття розпорядження по розрахунку доплати до пенсії позивачу у розмірі однієї мінімальної заробітної плати підвищення пенсії, як не працюючому пенсіонерові, який проживає у зоні посиленого радіоекологічного контролю та щомісячної додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, як особі віднесеній до категорії 4, що суперечить нормам ст. 39, 51 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та зобов`язання відповідача усунути порушення права позивача на доплату до пенсії у розмірі однієї мінімальної заробітної плати підвищення пенсії як не працюючому пенсіонерові, який проживає у зоні посиленого радіоекологічного контролю та щомісячної додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, як особі віднесеній до категорії 4, відповідно до норм ст. 39, 51 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та виготовити відповідне розпорядження згідно постанови Тальнівського районного суду Черкаської області від 05 липня 2012 року у справі № 2-а-5350/12.
Ухвалою Черкаського окружного адміністративного суду від 05 жовтня 2020 року відмовлено у відкритті провадження в адміністративній справі. В обґрунтування такого висновку судом першої інстанції зазначено, що оскільки є таке, що набрало законної сили рішення суду з фактичного предмету спору і між тими самим сторонами, а аргументи позивача стосуються саме правильності виконання рішення суду у справі № 2-а-5350/12, то наявні підстави для відмови у відкритті провадження у справі на підставі даного позову відповідно до пункту 2 частини 1 статті 170 Кодексу адміністративного судочинства України.
Не погоджуючись з викладеним в ухвалі рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить її скасувати та прийняте нове рішення, яким справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції. В обґрунтування своїх доводів зазначає, що змiст позовноi заяви та доданих до неї документiв свiдчать, що мiж сторонами виникли нові спiрнi правовiдносини, якi ранiше судом не вирiшувалися.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а ухвала суду першої інстанції - скасуванню, виходячи з наступного.
Як вбачається з матеріалів справи, при постановленні оскаржуваної ухвали суд першої інстанції виходив з того, що у справі № 2-а-5350/12 набрало законної сили судове рішення про спір між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, що в силу п. 2 ч. 1 ст. 170 КАС України є підставою для відмови у відкритті провадження у справі.
З такими висновками суду першої інстанції судова колегія не може погодитися з огляду на таке.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 170 КАС України суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі, якщо у спорі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав є такі, що набрали законної сили, рішення або постанова суду, ухвала про закриття провадження в адміністративній справі.
Отже, умовами застосування цієї підстави для відмови у відкритті провадження є тотожність спору (підстави, предмет позову та сторони співпадають) та остаточне вирішення тотожного спору рішенням або постановою суду, ухвалою про закриття провадження в адміністративній справі, яке набрало законної сили.
Необхідно зауважити на тому, що відповідно до наведеної норми тотожними визнаються позови, у яких збігаються сторони, предмет і підстава, тобто коли позови повністю збігаються за складом учасників адміністративного процесу, вимогами та обставинами, що обґрунтовують звернення до суду. Нетотожність хоча б одного із цих чинників не перешкоджає повторному зверненню до суду заінтересованих осіб за вирішенням спору.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 11 квітня 2018 року по справі № 9901/432/18 та, зокрема, у постанові Верховного Суду від 14 травня 2020 року у справі № 160/8851/19.
Як вбачається з матеріалів справи, постановою Тальнівського районного суду Черкаської області від 05 липня 2012 у справі № 2-а-5350/12 визнано рішення управління Пенсійного фонду України в Тальнівському районі Черкаської області у відмові в нарахуванні та виплаті позивачу додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, як особі віднесеній до категорії 4 та щомісячної доплати до пенсії, як непрацюючому пенсіонеру, що проживає на території зони посиленого радіологічного контролю, згідно з положень ст.ст. 39, 51, 67 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» протиправним; зобов`язано управління Пенсійного фонду України в Тальнівському районі Черкаської області провести перерахунок та виплату позивачу як непрацюючому пенсіонеру, що проживає на території зони посиленого радіологічного контролю щомісячної доплати до пенсії відповідно до ст. 39, 67 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» з 14 січня 2011 року із розрахунку однієї мінімальної заробітної плати, встановленої Законом України «Про Державний бюджет України» на відповідний рік та з урахуванням сум проведених виплат; зобов`язано управління Пенсійного фонду України в Тальнівському районі Черкаської області провести перерахунок та виплату позивачу щомісячної додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, як особі, віднесеній до категорії 4, відповідно до ст. 51, 67 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» у розмірі 15% мінімальної пенсії за віком, яка визначається в розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, з 14 січня 2011 року, з урахуванням фактично виплачених сум. Зазначене рішення набрало законної сили 22 листопада 2013 року.
При цьому, судовою колегією враховується, що апелянт, не заперечуючи факту набрання законної сили судовим рішенням у справі № 2-а-5350/12, наголошує на тому, що в якості підстав позову у справі № 2-а-5350/12 покладені інші доводи, а предмет даного спору є іншим, що, на його переконання, унеможливлює відмову у відкритті провадження у справі за правилами п. 2 ч. 1 ст. 170 КАС України з підстав тотожності даних справ.
Надаючи оцінку таким твердженням апелянта, судова колегія вважає за необхідне зазначити таке.
У постанові від 09 жовтня 2018 року у справі № 809/487/18 Верховний Суд зазначив, що підстави адміністративного позову - це фактичні та юридичні обставини публічно-правового спору, які обґрунтовують можливість подання такого позову, це факти, які відповідно до норм матеріального права вказують на наявність (відсутність) між позивачем та відповідачем спірних правовідносин. Відтак, для встановлення тотожності підстав позову визначальне значення має коло обставин та фактів, якими позивач обґрунтовує свої позовні вимоги. Не є зміною підстав адміністративного позову викладення одних і тих же обставин, але в іншій стилістичній формі або із зазначенням обставин, які були відомі заявникові під час подання ним первісної заяви, але були названі ним інакше.
Як вбачається доводів апеляційної скарги, між сторонами виникли нові спірні правовідносини, які раніше судом не вирішувалися, та які пов`язані з розглядом Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області заяви позивача від 02 вересня 2020 року про відновлення виплат за нормами Закону № 796-ХІІ, розмір яких було підтверджено постановою Тальнівського районного суду Черкаської області від 05 липня 2012 року по справі № 2-а-5350/12, але, як стверджує позивач, без заяви та згоди позивача відповідачем його було зменшено. 
До матеріалів справи позивачем також долучено рішення пенсійного органу, яким підтверджено перерахунок пенсії останньої та свідчить про незаперечення позивачем факту виконання постанови Тальнівського районного суду Черкаської області від 05 липня 2012 року по справі № 2-а- 5350/12, та усвідомленням останнім неможливості повторного звернення до суду з позовом всупереч п. 2 ч. 1 ст. 170 КАС України.
З постанови Тальнівського районного суду Черкаської області від 05 липня 2012 року по справі № 2-а-5350/12 вбачається, що позивач просила визнати протиправним рішення відповідача - управління Пенсійного фонду України в Тальнівському районі Черкаської області щодо відмови здійснити перерахунок і виплату належних йому щомісячної доплати за проживання в зоні посиленого радіологічного контролю та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, як особі, що віднесена до 4-ї категорії осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, згідно положень ст. ст. 39, 51, 67 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» з 14 квітня 2011 року. 
Викладене, на переконання судової колегії, переконує, що позовні вимоги заявлені з інших підстав та щодо іншого предмету, ніж ті, які розглядалися у справі № 2-а- 5350/12, що виключає можливість застосування до спірних правовідносин п. 2 ч. 1 ст. 170 КАС України та відмови у відкритті провадження у справі.
Наведена позиція узгоджується з правовими висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 18 вересня 2018 року у справі № 826/18238/15.
З урахуванням наведених обставин у сукупності, а також зважаючи на те, що за своїм змістом підстави заявленого позову та його предмет є відмінними від тих, що розглядалися у справі № 734/3620/19, судова колегія приходить до висновку про помилковість постановленої Черкаським окружним адміністративним судом ухвали від 05 жовтня 2020 року.
З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що згідно ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Європейський суд з прав людини у своїй практиці наголошує на тому, що право на розгляд справи означає право особи звернутися до суду та право на те, що його справа буде розглянута та вирішена судом. При цьому, особі має бути забезпечена можливість реалізувати вказані права без будь-яких перепон чи ускладнень. Здатність особи безперешкодно отримати судовий захист є змістом поняття доступу до правосуддя. Перешкоди у доступі до правосуддя можуть виникати як через особливості внутрішнього процесуального законодавства, так і через передбачені матеріальним правом обмеження. Для Суду природа перешкод у реалізації права на доступ до суду не має принципового значення.
Зі змісту ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод прямо випливає, що доступність правосуддя є невід`ємним елементом права на справедливий суд. У рішенні по справі "Голдер проти Великої Британії" від 21 лютого 1975 року Європейський суд з прав людини дійшов до висновку, що сама конструкція ст. 6 Конвенції була би безглуздою та неефективною, якби вона не захищала право на те, що справа взагалі буде розглядатися. У рішенні по цій справі Суд закріпив правило, що ч. 1 ст. 6 Конвенції містить у собі й невід`ємне право особи на доступ до суду.
Таким чином, системний аналіз положень Конвенції, практики Європейського суду з прав людини та національного законодавства, а також встановлені вище обставини, свідчать, що постановлена передчасно оскаржувана ухвала зумовила утворення перешкод особі у доступі до правосуддя, у зв`язку з чим підлягає скасуванню.
Судом апеляційної інстанції враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
З урахуванням наведених обставин у сукупності, а також зважаючи на те, що залишенню позовної заяви без розгляду на підставі п. 4 ч. 1 ст. 240 КАС України обов`язково повинна передувати перевірка чи повідомлена сторона належним чином про дату, час та місце судового розгляду, судова колегія приходить до висновку про передчасність постановлення оскаржуваної ухвали.
Відповідно до ч. 3 ст. 312 КАС України у випадках скасування судом апеляційної інстанції ухвал про відмову у відкритті провадження у справі, про повернення позовної заяви, зупинення провадження у справі, закриття провадження у справі, про залишення позову без розгляду справа (заява) передається на розгляд суду першої інстанції.
Згідно п. 4 ч. 1 ст. 320 КАС України підставами для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи.
За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції при вирішенні питання про залишення позовної заяви без розгляду було неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, у зв`язку з чим вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити - ухвалу суду першої інстанції скасувати, а справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.
Керуючись ст. ст. 240, 242-244, 250, 308, 311, 312, 315, 320, 321, 322, 325 КАС України, колегія суддів, -  

ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.
Ухвалу Черкаського окружного адміністративного суду від 05 жовтня 2020 року - скасувати. 
Справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду 

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття є остаточною та оскарженню не підлягає.          

Суддя-доповідач                                                                                Н.М. Єгорова 

Судді                                                                                                      Є.О. Сорочко

                                                                                                              І.В. Федотов