ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Справа № 607/15990/20	Головуючий у 1-й інстанції Сташків Н.М. 	
Провадження № 33/817/470/20 	Доповідач - Коструба Г.І.	
Категорія -  ч.1  ст.130 КУпАП 	  	

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 грудня 2020 р. Суддя Тернопільського апеляційного суду Коструба Г.І., розглянувши 10 грудня 2020 р. в м. Тернополі в режимі відеоконференції з участю представника особи, що притягується до адмінвідповідальності, - Морозова В. Ю. та апелянта ОСОБА_1 адміністративну справу відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 , такого, що не працює,
ВСТАНОВИВ:
Постановою судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 05 листопада 2020 р. ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, і накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 600 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що на день винесення постанови складає 10 200 грн., з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік. 
Цією ж постановою стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 420 грн. 40 коп.
В апеляційній скарзі особа, притягнута до адмінвідповідальності, — ОСОБА_1 просить скасувати постанову місцевого суду та закрити провадження у справі за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Стверджує, що розглянувши справу без участі його представника, суд першої інстанції допустив порушення вимог ч. 1 ст. 268 КУпАП, оскільки позбавив його можливості реалізувати надані йому законом, як особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, права, в тому числі і право на захист. При цьому зазначає, що суддя першої інстанції незаконно відхилила подане ним клопотання про проведення судового засідання в режимі відеоконференції, у зв`язку з чим він не зміг реалізувати право на правову допомогу.
Посилається на те, що протокол про адмінправопорушення та письмові пояснення свідків не містять посилання на ознаки алкогольного сп`яніння, визначені п. 3 розділу І Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої спільним наказом МВС України та МОЗ України № 1452/735 09.11.2015 року.
Вказує, що визначення стану алкогольного сп`яніння проводилось за допомогою газоаналізатору алкотест «Драгер 7510” №ARLМ-0307, якого немає у списку дозволених Міністерством охорони здоров`я.
Зазначає, що після того, як він пройшов огляд на на стан сп`яніння за допомогою газоаналізатору алкотест «Драгер» на місці зупинки транспортного засобу та не погодився з його результатами, працівники поліції не пропонували йому пройти огляд на стан алкогольного сп"яніння в медичному закладі. При цьому посилається на те, що при складанні протоколу про адміністративне правопорушення серії ДПР18 №133707 від 16 вересня 2020 року поліцейськими не було виписано направлення на медичний огляд, що є грубим порушенням.
Також зазначає, що місцевий суд безпідставно як на доказ його вини послався на письмові пояснення свідків, не допитавши їх при цьому безпосередньо в судовому засіданні, у зв”язку з чим вважає, що їхні письмові пояснення не можуть бути беззаперечним доказом.
Стверджує, що в матеріалах справи відсутня довідка про відсторонення особи від керування транспортним засобом.
Наголошує на тому, що працівники поліції під час складання протоколу про адміністративне правопорушення здійснювали психологічний тиск на нього, внаслідок чого він був змушений підписати акт огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів
Вказує, що матеріали справи не містять відомостей про притягнення особи до адмінвідповідальності за аналогічні правопорушення. Так, відповідно до п. п. 4, 5 розділу VII Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом МВС України № 1395 від 07.11.2015, поліцейський, який подає матеріали до розгляду, готує довідку про наявність повторності вчинення адміністративного правопорушення, отримання (неотримання) особою за місцем її проживання посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії. У разі встановлення повторності правопорушення до протоколу (якщо протокол складається) долучається довідка, у якій міститься інформація про дату вчинення попереднього адміністративного правопорушення і прийняте в справі рішення. Проте жодної інформації стосовно повторності вчинення правопорушення суду не надано.
Заслухавши апелянта ОСОБА_1 , а також представника особи, яка притягується до адмінвідповідальності, — ОСОБА_2 , які просили задовольнити апеляційну скаргу з наведених в ній підстав, розглянувши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, прихожу до висновку, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає, оскільки прийняте судом рішення є законним і обґрунтованим.
Що стосується суті розглянутої апеляційної скарги.
Твердження апелянта про те, що, розглянувши справу без участі його представника, суд першої інстанції допустив порушення вимог ч. 1 ст. 268 КУпАП, оскільки позбавив його можливості реалізувати надані йому законом, як особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, права, в тому числі і право на захист, - є необґрунтованим виходячи з наступного.
Як вбачається з матеріалів справи, 30 вересня 2020 року ОСОБА_1 подав заяву про надання права на захист, в якій просив надати йому час для вибору захисника та відкласти розгляд справи.
13 жовтня 2020 року ОСОБА_1 подав аналогічну заяву про надання права на захист.
Постановою Тернопільського міськрайонного суду від 15 жовтня 2020 року ОСОБА_1 відмовлено у задоволенні поданого того ж дня клопотання про проведення судового засідання у режимі відеоконференції з підстав відсутності укладеного договору про надання правової допомоги з ОСОБА_2 чи іншим адвокатом.
Зважаючи на те, що 05 листопада 2020 року будь-яких доказів наявності договору про надання правової допомоги захисником апелянт в черговий раз не надав, розгляд справи був проведений з участю ОСОБА_1 у відсутності захисника з дотриманням вимог, передбачених ст. 268 КУпАП.
При цьому суддею місцевого суду Барві Ю. М. було роз”яснено зміст ст. ст. 63 Конституції та ст. 268 КУпАП, але будь-яких клопотань з приводу залучення до участі у справі захисника апелянт не заявляв, що дало право судді розглядати справу у відсутності адвоката. 
Окрім цього, ОСОБА_1 як особа, яка притягнута до адміністративної відповідальності, скористався своїм правом на апеляційне оскарження, де йому надана можливість повністю використати весь обсяг прав, передбачених КУпАП, щодо дослідження обставин справи для забезпечення всебічності, повноти й об`єктивності та вирішення її в точній відповідності із законом. 
Відповідно до вимог ст. ст. 245, 280, 256 КУпАП одним із завдань провадження у справах про адміністративне правопорушення є своєчасне, всебічне, повне й об`єктивне з`ясування обставин кожної справи. Необхідно також встановити, чи вчинено правопорушення, чи винна особа у його вчиненні, а також інші обставини, які мають значення для справи. Наявним у матеріалах справи доказам суд повинен дати належну оцінку.
Згідно положень ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Так, відповідно до оскаржуваної постанови, ОСОБА_1 16 вересня 2020 року близько 22 год. 50 хв. на перехресті вулиць Бандери-15 Квітня-Протасевича у м. Тернополі керував автомобілем марки «Citroen Berlingo», номерний знак НОМЕР_1 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан сп`яніння проводився за допомогою технічного приладу газоаналізатора «Drager Alcotest 7510» №ARLМ-0307 (повірка дійсна до 27.03.2021р.), який показав результат 1,89‰ проміле. Із результатом огляду на місці зупинки ОСОБА_1 погодився та проїхати в найближчий медичний заклад в категоричній формі відмовився в присутності двох свідків. Своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги п. 2.9 (а) Правил дорожнього руху України.
З такими висновками суду першої інстанції погоджується і суд апеляційної інстанції.
Відповідно до ч. 1 ст. 35 Закону України “Про Національну поліцію” поліцейський може зупиняти транспортні засоби у разі:
1) якщо водій порушив Правила дорожнього руху;
10) якщо зупинка транспортного засобу, який зареєстрований в іншій країні, здійснюється з метою виявлення його передачі у володіння, користування або розпорядження особам, які не ввозили такий транспортний засіб на митну територію України або не поміщували в митний режим транзиту. 
Що стосується порушення Правил дорожнього руху, відповідальність за яке передбачена в тому числі КУпАП, керування транспортними засобами в стані алкогольного сп”яніння тягне за собою адміністративну відповідальність, передбачену ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Відповідно до пункту 2.9“а” Правил дорожнього руху водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп”яніння. 
В свою чергу дії поліцейських повинні відповідати вимогам закону.
Відповідно до п. 2 розділу І Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом МВС 09 листопада 2015 р. № 1452/735, /далі Інструкція/ огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України (далі – поліцейський) є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану. 
Згідно п. 3 ознаками алкогольного сп`яніння є:
запах алкоголю з порожнини рота;
порушення координації рухів;
порушення мови;
виражене тремтіння пальців рук;
різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя;
поведінка, що не відповідає обстановці.
Згідно п. п. 6, 7 Інструкції огляд на стан сп`яніння проводиться:
поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом (далі – спеціальні технічні засоби);
лікарем закладу охорони здоров`я (у сільській місцевості за відсутності лікаря – фельдшером фельдшерсько-акушерського пункту, який пройшов спеціальну підготовку).
У разі відмови водія транспортного засобу від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу або його незгоди з результатами огляду, проведеного поліцейським, такий огляд проводиться в найближчому закладі охорони здоров`я, якому надано право на його проведення відповідно до статті 266 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі – заклад охорони здоров`я).
Як вбачається з матеріалів справи, рапорту інспектора взводу №2 роти №1 батальйону УПП в Тернопільській області ДПП лейтенанта поліції Кривка В. від 16 вересня 2020 року, 16 вересня 2020 року на лінію “102” надійшло повідомлення «Порушення ПДР» від заявника, який повідомив про те, що водій автомобіля «Сітроен Берлінго» на іноземній реєстрації, рухається без ввімкнених фар та перебуває в стані алкогольного сп”яніння. На перехресті вулиць С. Бандери - 15 Квітня - Протасевича у м. Тернополі близько 22 год. 50 хв. було виявлено транспортний засіб «Citroen Berlingo», номерний знак НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_1 , який ( ОСОБА_1 ) мав ознаки алкогольного сп`яніння.
Як вбачається із відеозапису із нагрудних камер працівників патрульної поліції, в ході спілкування з поліцейськими ОСОБА_1 вказав, що “...він визнає, що вживав алкоголь”.
При цьому з даного відеозапису чітко вбачається, що в ході розмови з ОСОБА_1 працівники поліції вказали ознаки алкогольного сп`яніння, визначені п. 3 розділу І Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, а саме: запах алкоголю з порожнини рота та нечітка мова.
Окрім цього, відповідно до акту огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, огляд проведений у зв`язку з виявленими ознаками: різкий запах алкоголю з порожнини рота, нечітка мова, поведінка, що не відповідає обстановці.
За таких обставин доводи апеляційної скарги, що в протоколі про адмінправопорушення та в письмових поясненнях свідків не зазначено ознаки алкогольного сп`яніння, є такими, що не заслуговують на увагу.
ОСОБА_1 погодився в присутності двох свідків пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки за допомогою газоаналізатора «Alcotest 7510» №ARLМ-0307 (повірка дійсна до 27.03.2021 р.), результат на табло 1,89% проміле, з яким він погодився та відмовився їхати в медичний заклад для проведення такого огляду.
Відтак, поліцейськими був складений протокол про адміністративне правопорушення серії ДПР18 №133707 від 16 вересня 2020 року, акт огляду на стан алкогольного сп"яніння з використанням спеціальних технічних засобів, а також долучено до матеріалів справи роздруківку з технічного приладу “Drager” 7510", за допомогою якого і проходив тест на стан алкогольного сп"яніння ОСОБА_1 .
При цьому зміст протоколу про адміністративне правопорушення відповідає вимогам ст. 256 КУпАП і сумнівів у його достовірності не викликає. 
Будь-яких заяв, зауважень, скарг при оформленні протоколу про адміністративне правопорушення чи після його оформлення ОСОБА_1 не подавав, дії працівників поліції не оскаржував. 
Крім того, у ОСОБА_1 був відсутній при собі поліс обов"язкового страхування транспортних засобів, у зв"язку з чим відносно нього поліцейськими було складено також і постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, за ч. 1 ст. 126 від 16 вересня 2020 року серії ЕАМ №3146875.
Вина останнього у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, доведена і письмовими показаннями свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , відповідно до яких 16 вересня 2020 року близько 22 год. 50 хв. ОСОБА_1 в їх присутності погодився пройти огляд на визначення стану алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу із застосуванням газоаналізатора алкотест «Драгер» 7510 №ARLМ-0307, на табло якого висвітлило показник 1,89 проміле. Водій з результатом був згідний та в медичний заклад їхати відмовився.
Вказані вище письмові пояснення свідків підписані ними власноруч та сумнівів не викликають.
Відомості, які зазначені у протоколі про адмінправопорушення, а також пояснення вказаних свідків підтверджуються відеозаписом, долученим до матеріалів справи, з якого вбачається, що ОСОБА_1 в присутності вказаних свідків відмовився проходити огляд на стан алкогольного сп"яніння в медичному закладі.
Приймаючи рішення про встановлення винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, суд першої інстанції дослідив наявні у справі матеріали у їх сукупності, якими і обґрунтував свої висновки.
Тому, на думку судді апеляційного суду, висновки суду першої інстанції про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні ним вказаного адміністративного правопорушення є обґрунтованими та узгоджуються як з поясненнями свідків, так із матеріалами справи.
Доводи в скарзі про необхідність перевірки правдивості письмових пояснень свідків шляхом їх допиту в судовому засіданні, як і заявлене клопотання, є безпідставними, оскільки воно не викликано необхідністю з`ясування безпосередньо у свідків таких обставин, які з достовірністю встановлені здобутими по справі вищенаведеними доказами.
Не заслуговують на увагу і доводи ОСОБА_1 про те, що працівники поліції не пропонували йому пройти огляд на стан алкогольного сп"яніння в медичному закладі, оскільки останній визнав вину та погодився з результатом, що підтверджується вищенаведеними доказами. 
При цьому необґрунтованими є твердження апелянта, що в матеріалах справи відсутнє направлення до лікарні з ціллю виявлення наявності чи відсутності стану алкогольного сп`яніння, оскільки ОСОБА_1 відмовився від проходження огляду в медичному закладі.
Доводи апелянта про те, що працівники поліції не відсторонили його від керування транспортним засобом, не беруться судом до уваги з огляду на наявну у матеріалах справи розписку ОСОБА_5 , згідно до якої останній зобов`язується доставити автомобіль «Citroen Berlingo», номерний знак НОМЕР_1 , до місця зберігання та не допускати гр. ОСОБА_1 до керування даним транспортним засобом.
Посилання ОСОБА_1 , що в протоколі про адміністративне правопорушення ДПР18 №133707 від 16 вересня 2020 року відсутні номери телефонів свідків, не є підставою для скасування рішення та за своїм змістом не суперечить нормі статті 256 КУпАП, відповідно до якої в протоколі зазначаються прізвища, адреси свідків. Варто зазначити, що в письмових поясненнях свідки ОСОБА_3 та ОСОБА_4 вказали особисті номери телефонів.
Не заслуговують на увагу твердження апелянта і про те, що визначення стану алкогольного сп`яніння проводилось за допомогою газоаналізатору Алкотест «Драгер» 7510 №ARLМ-0307, якого немає у списку дозволених Міністерством охорони здоров`я, так як Переліком зареєстрованих медичних виробів, які вносяться до державного реєстру медичної техніки та виробів медичного призначення, затвердженого наказом Держлiкслужби України № 1529 від 29.12.2014 року, затверджені усі газоаналізатори Drager Alcotest виробництва Drager Safety AG & Co. KGaA, Німеччини, в тому числі і даний алкотест Drager 7510, із свідоцтва про повірку якого вбачається, що його виробником є Drager Safety AG & Co. KGaA, Німеччина. 
Доводи ОСОБА_1 про те, що працівники поліції під час складання протоколу про адміністративне правопорушення здійснювали психологічний тиск на нього, внаслідок чого він був змушений підписати акт огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, будь-якими конкретними фактами не доведені.
В судовому засіданні апеляційного суду ОСОБА_1 також не міг пояснити, в чому виявився цей психологічний тиск, зазначивши лише, що приїхало три екіпажі поліції і він змушений був визнати свою винуватість, а тому підстав вважати пояснення ОСОБА_1 з цього приводу такими, що заслуговують на увагу, немає. Вони є надуманими і такими, що не відповідають дійсності, направлені на уникнення від відповідальності.
При накладенні адміністративного стягнення судом належним чином виконані вимоги ст. 33 КУпАП та накладено адміністративне стягнення в межах санкції ч. 1 ст. 130 КУпАП. 
Таким чином, в ході апеляційного розгляду обставин, які би підтверджували доводи апеляційної скарги і спростовували висновки суду першої інстанції, не встановлено, а тому підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні. 
На підставі викладеного, керуючись ст. 294 КУпАП України, суддя

                                            П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову Тернопільського міськрайсуду Тернопільської обл. від 05 листопада 2020 р., якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 600 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що на день винесення постанови становить 10 200 грн., з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік, - без змін.
Постанова Апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Тернопільського 
апеляційного суду Г. І. Коструба