ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 320/4250/20                                                               Суддя (судді) першої інстанції: Терлецька О.О.
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 листопада 2020 року                                                                       м. Київ
          
Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:
головуючого - судді            Ключковича В.Ю.,
суддів          Кобаля М.І.,                 
                                                                                                            Беспалова О.О.,          
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Київського окружного адміністративного суду від 31 серпня 2020 року (прийняте за наслідком розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження в порядку письмового провадження, суддя Терлецька О.О.) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної податкової служби у Київській області про визнання протиправними дій, -

                                               В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 звернувся до Київського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Державної податкової служби у Київській області, в якому просив:
- визнати протиправними дії Києво-Святошинського управління Головного управління ДФС у Київській області (правонаступником якої є Головне управління Державної податкової служби у Київській області) щодо нарахування заборгованості по єдиному соціальному внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 14.04.2014 по 22.03.2019 та зобов`язати Головне управління ДПС у Київській області вчинити дії щодо визнання безнадійною та списання заборгованості фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 по єдиному соціальному внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 14.04.2014 по 03.04.2019;
- визнати протиправною та скасувати вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ф-63129-54 від 20.05.2019.
Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 31 серпня 2020 року в задоволенні адміністративного позову відмовлено.
Не погоджуючись із вказаним рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, вказуючи на невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення Київського окружного адміністративного суду від 31.08.2020 в повному обсязі та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.
В апеляційній скарзі позивач вказує, що Законі України від 08.07.2010 №2464-УІ «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» не встановлено вимоги про обов`язковість перебування на території населених пунктів, де проводиться антитерористична операція саме під час подання заяви, а 03.04.2019 скаржник у відповідності до п. 9-4 р. VIII "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" подав до Києво-Святошинського управління ГУ ДФС у Київській області заяву з проханням звільнити від виконання своїх обов`язків, визначених ч. 2 ст. 6 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" на період з 14.04.2014 по 22.03.2019, а заборгованість по єдиному внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування визнати безнадійною та списати, оскільки у зазначений період скаржник перебував на обліку ГУ ДПС у Донецькій області.
Також, позивач вказує, що застосування постанови Верховного Суду від 30.03.2018 по справі № 812/292/18 у даній справі є неможливим.
19.11.2020 до суду апеляційної інстанції від Головного управління Державної податкової служби у Київській області надійшов відзив на апеляційну скаргу, у якому відповідач просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення Київського окружного адміністративного суду від 31.08.2020 - без змін.
У відзиві відповідач вказує, що головною ознакою для звільнення від виконання обов`язків, визначених ч. 2 ст. 6 Закону України №2464 є перебування платника єдиного внеску на обліку в органах доходів і зборів, розташованих на території населених пунктів, де проводилася антитерористична операція та заява платника єдиного внеску, яка подається після закінчення антитерористичної операції. Отже, по-перше, на день звернення (03.04.2019) з заявою позивач не перебував на обліку в органах доходів і зборів, які розташовані на території населених пунктів, де проводиться антитерористична операція, по-друге, оскільки антитерористична операція триває, тридцятиденний строк від дня її закінчення не розпочався, тому звернення з такою заявою є передчасним, а відтак, ОСОБА_1 не відноситься до платників єдиного внеску, яких звільнено від обов`язків, визначених ч. 2 ст. 6 Закону України №2464. Більше того, Закон України №2464 не скасовує обов`язків платника єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а надає можливість на період антитерористичної операції не виконувати їх у встановлені строки (своєчасно) та у повному обсязі.
У відповідності до ст. 308 КАС України справа переглядається колегією суддів в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Заслухавши суддю - доповідача, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, колегія суддів зазначає наступне.
Судом апеляційної інстанції з матеріалів справи встановлено, що відповідно до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, ОСОБА_1 був зареєстрований як фізична особа-підприємець з 02.03.2012 року номер запису про проведення державної реєстрації 22660000000068886.
Як слідує з обставин справи, та не заперечується позивачем, ОСОБА_1 взято на облік у ГУ ДПС у Київській області (Києво-Святошинський район) 25.03.2019.
До 25.03.2019 ОСОБА_1  знаходився на обліку у ГУ ДФС у Донецькій області.
03.04.2019 державним реєстратором припинено державну реєстрацію ФОП ОСОБА_1 , номер запису 22660060004068886.
03.04.2019 ФОП ОСОБА_1 звернувся до Києво-Святошинського управління Головного управління ДФС у Київській області з заявою, у якій просив звільнити його від виконання обов`язків, визначених ч. 6 ст. 6 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» на період з 14.04.2014 по 22.03.2019, а заборгованість по єдиному внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування визнати безнадійною та списати.
Розглянувши заяву ФОП ОСОБА_1 Києво-Святошинське управління Головного управління ДФС у Київській області листом від 10.04.2019 №9295/Б/10-36-54-06 від 10.04.2019 надало позивачу відповідь, що підстави для списання єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування в сумі 29631, 58 грн. відсутні.

20 травня 2019 року Головне управління ДФС у Київській області сформувало вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ф-63129-54, відповідно до якої станом на 30 квітня 2019 року заборгованість ФОП ОСОБА_1 зі сплати єдиного внеску становить 31467, 70 грн., з яких: сума недоїмки - 31467, 70 грн., штрафи - 0, 00 грн., пеня - 0, 00 грн.
Не погоджуючись з діями Києво-Святошинського управління Головного управління ДФС у Київській області щодо нарахування заборгованості по єдиному соціальному внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 14.04.2014 по 22.03.2019 та з вимогою про сплату боргу (недоїмки) №Ф-63129-54 від 20.05.2019, ОСОБА_1 звернувся до суду з даним позовом.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що на день звернення (03.04.2019) з заявою позивач не перебував на обліку в органах доходів і зборів, які розташовані на території населених пунктів, де проводиться антитерористична операція,   оскільки антитерористична операція триває, тридцятиденний строк від дня її закінчення не розпочався, тому звернення з такою заявою є передчасним, а відтак ОСОБА_1 не відноситься до платників єдиного внеску, яких звільнено від обов`язків, визначених ч. 2 ст. 6 Закону №2464.
Надаючи правову оцінку обставинам справи у взаємозв`язку з нормами законодавства, що регулюють спірні правовідносини, переглядаючи справу в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду зазначає наступне.
Відповідно до положень ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Спеціальним законом, що регулює правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку є Закон України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 08.07.2010 №2464-VI.
Статтею 4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» визначено перелік суб`єктів, які відносяться до платників єдиного внеску.
У відповідності до пункту 1 частини 1 статті 4 Закону № 2464 платниками єдиного внеску є, зокрема, роботодавці - підприємства, установи та організації, інші юридичні особи, утворені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, чи за цивільно-правовими договорами (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності, зазначеним у свідоцтві про державну реєстрацію її як підприємця), у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ і організацій, інших юридичних осіб, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами.
Частиною другою статті 6 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» визначено обов`язки платників єдиного внеску.
Відповідно до пункту 1 частини 2 статті 6 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», платник єдиного внеску зобов`язаний, зокрема, своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.
Положеннями частини восьмої статті 9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» передбачено, що платники єдиного внеску, крім платників, зазначених у пунктах 4 і 5 частини першої статті 4 цього Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 20 числа наступного місяця, крім гірничих підприємств, які зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 28 числа наступного місяця.
Відповідно до частини одинадцятої статті 9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» у разі несвоєчасної або не в повному обсязі сплати єдиного внеску до платника застосовуються фінансові санкції, передбачені цим Законом, а посадові особи, винні в порушенні законодавства про збір та ведення обліку єдиного внеску, несуть дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність згідно із законом.
В той же час, спірні правовідносини мають певну особливість, а саме перебування у період з 14.04.2014 по 03.04.2019 ФОП ОСОБА_1 , який  є платником єдиного внеску, на обліку в органі доходів і зборів, розташованого на території населеного пункту, де проводилася антитерористична операція.
Указом Президента України від 14.04.2014 №405/2014 уведено в дію рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13.04.2014 «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» та розпочато проведення антитерористичної операції на території Донецької і Луганської областей.
Зазначений Указ Президента України набрав чинності 14.04.2014.
Верховною Радою України було прийнято Закон України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» від 02.09.2014 №1669-VII, який набрав законної сили з 15.10.2014.
Вказаний закон є нормативно-правовим актом, що визначає тимчасові заходи для забезпечення підтримки суб`єктів господарювання, що здійснюють діяльність на території проведення антитерористичної операції.
Статтею 1 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» визначено, що періодом проведення антитерористичної операції є час між датою набрання чинності Указом Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13.04.2014 «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» від 14.04.2014 №405/2014 та датою набрання чинності Указом Президента України про завершення проведення антитерористичної операції або військових дій на території України.
Отже, датою початку періоду проведення антитерористичної операції є 14.04.2014.
Указ про завершення проведення антитерористичної операції або військових дій на території України Президентом України у спірний період не приймався.
Крім цього, підпунктом 8 пункту 4 статті 11 «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» від 02.09.2014 №1669-VII внесено зміни до Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», а саме підпункт «б» розділу VIII "Прикінцеві та перехідні положення" доповнено пунктом 9-3 такого змісту:
«Платники єдиного внеску, визначені статтею 4 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування", які перебувають на обліку в органах доходів і зборів, розташованих на території населених пунктів, визначених переліком, зазначеним у статті 2 Закону України "Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції", де проводилася антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента України "Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року "Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України" від 14 квітня 2014 року № 405/2014, звільняються від виконання своїх обов`язків, визначених частиною другою статті 6 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування", на період з 14 квітня 2014 року до закінчення антитерористичної операції або військового чи надзвичайного стану.
Підставою для такого звільнення є заява платника єдиного внеску, яка подається ним до органу доходів і зборів за основним місцем обліку або за місцем його тимчасового проживання у довільній формі не пізніше тридцяти календарних днів, наступних за днем закінчення антитерористичної операції.
Відповідальність, штрафні та фінансові санкції, передбачені цим Законом за невиконання обов`язків платника єдиного внеску в період з 14 квітня 2014 року до закінчення антитерористичної операції, до платників єдиного внеску, зазначених у цьому пункті, не застосовуються.
Недоїмка, що виникла у платників єдиного внеску, які перебувають на обліку в органах доходів і зборів, розташованих на території населених пунктів, визначених переліком, зазначеним у статті 2 Закону України "Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції", де проводилася антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента України "Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року "Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України" від 14 квітня 2014 року № 405/2014, визнається безнадійною та підлягає списанню в порядку, передбаченому Податковим кодексом України для списання безнадійного податкового боргу".
З огляду на те, що у Законі України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» вже містився пункт 9-3 було прийнято Закон України «Про внесення змін до розділу VIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» щодо зменшення навантаження на фонд оплати праці» від 02.03.2015 №219-VII, який набрав чинності 13.03.2015.
Згідно з пунктом 2 Закону України «Про внесення змін до розділу VIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» щодо зменшення навантаження на фонд оплати праці» від 02.03.2015 №219-VII, пункт 9-3 в редакції Закону України від 02.09.2014 №1669-VII слід вважати пунктом 9-4.
Отже, норми Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 08.07.2010 №2464-VI необхідно застосовувати з урахуванням змін, які відбулися на підставі Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» від 02.09.2014 №1669-VII.
З аналізу вказаних норм права вбачається, що законом визначено виключне коло осіб на яких поширюється дія положень пункту 9-4 «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування".
Такими особами є роботодавці, підприємці та інші суб`єкти, які визначені статтею 4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування».
Отже, починаючи з 14 квітня 2014 року та до закінчення антитерористичної операції, всі платники єдиного внеску, перелік яких визначено законом, звільняються від відповідальності за невиконання своїх обов`язків, зокрема щодо своєчасного та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок. 
При цьому, такі суб`єкти господарювання мають перебувати на обліку в органах доходів і зборів, розташованих на території населених пунктів, де проводилася антитерористична операція.
На виконання абзацу 3 пункту 5 статті 11 «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» розпорядженням Кабінету міністрів України від 30.10.2014 №1053-р затверджено перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція (дію розпорядження зупинено згідно з розпорядженням Кабінету Міністрів України від 05 листопада 2014 року № 1079-р), яке втратило чинність згідно з розпорядженням Кабінету Міністрів України від 02 грудня 2015 року № 1275-р «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, та визнання такими, що втратили чинність, деяких розпоряджень Кабінету Міністрів України».
Відповідно до додатка до розпорядження Кабінету Міністрів України від 02.12.2015 №1275-р «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, та визнання такими, що втратили чинність, деяких розпоряджень Кабінету Міністрів України» до Переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, віднесено м.Донецьк.
Отже, в силу вимог Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» до ФОП ОСОБА_1 не можуть бути застосовані заходи впливу та стягнення за невиконання обов`язків щодо своєчасного та в повному обсязі нарахувувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок на період проведення антитерористичної операції, з огляду на те, що позивач належить до кола осіб, які звільняються, від вказаного обов`язку та перебуває на обліку в органі доходів і зборів, розташованого на території населеного пункту, де проводилася антитерористична операція.
Слід зазначити, що Закон України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» не скасовує обов`язків платника єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а надає можливість на період антитерористичної операції не виконувати їх у встановлені строки (своєчасно) та в повному обсязі.
З проведеного аналізу наведених норм вбачається, що така можливість надана всім платникам єдиного внеску, визначених статтею 4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування».
При цьому, згідно з положеннями Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» достатньою підставою, зокрема, для звільнення від відповідальності за невиконання вимог законодавства щодо вчасної сплати єдиного внеску є встановлення факту знаходження платника податку на обліку в податкових органах, розміщених на території проведення антитерористичної операції.
У відповідності до наявних у матеріалах справи витягів з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, 25.03.2019 ОСОБА_1 взято на облік у ГУ ДФС у Київській області (Києво-Святошинський район) 25.03.2019.
Колегія суддів, в даному випадку зазначає, що у разі зміни місцезнаходження/місця проживання з території Донецької областей (території, де здійснюється антитерористична операція) на інші території України запроваджено механізм, який дозволяє перереєструвати бізнес із зони антитерористичної операції в інші регіони України. Після взяття на облік платники сплачують податки, збори, єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, подають податкові декларації (звіти, розрахунки) та виконують інші зобов`язання платників на контрольованих територіях України.
Відповідно до ч. 5 ст. 8 Закону №2464 для платників, зазначених у статті 4 цього Закону, ЄСВ встановлюється у розмірі 22 відсотки до визначеної статтею 7 цього Закону бази нарахування ЄСВ. У разі якщо база нарахування ЄСВ не перевищує розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на місяць, за який отримано дохід, сума ЄСВ розраховується як добуток розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на місяць, за який отримано дохід (прибуток), та ставки ЄСВ. Сума ЄСВ не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.
Згідно п. 5 частини 1 статті 1 Закону № 2464 мінімальний страховий внесок - сума ЄСВ, що визначається розрахунково як добуток мінімального розміру заробітної плати на розмір внеску, встановлений законом на місяць, за який нараховується заробітна плата (дохід), та належить сплаті щомісяця.
Законом України від 06.12.2016 № 1774 «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» внесено зміни до Закону № 2464. що діють з 01.01.2017, зокрема щодо обов`язковості визначення бази нарахування ЄСВ у разі неотримання доходу (прибутку) у звітному році або окремому звітному місяці звітного року.
Мінімальний внесок у 2017 році становив 704 грн. на місяць (3200 грн. х 22%, де 3200 грн. розмір мінімальної заробітної плати станом на 01.01.2017 встановлений Законом України «Про державний бюджет України на 2017 рік» від 21.12.2016 № 1801-VIII).
Мінімальний внесок у 2018 році становив 819,06 грн. на місяць (3723 грн. х 22%, де 3723 грн. розмір мінімальної заробітної плати станом на 01.01.2018 встановлений Законом України «Про державний бюджет України на 2018 рік» від 07.12.2017 № 2246-УІІІ).
Мінімальний внесок у 2019 році становив 918,06 грн. на місяць (4173 грн. х 22%, де 4173 грн. розмір мінімальної заробітної плати станом на 01.01.2019 встановлений Законом України «Про державний бюджет України на 2018 рік» від 23.11.2018 № 2629-УІІІ).
У разі якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) у звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, такий платник, у тому числі який обрав спрощену систему оподаткування, зобов`язаний визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом, сума ЄСВ не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску
Як вбачається з матеріалів справи, згідно з даними інтегрованих карток платника податків ОСОБА_1 по єдиному соціальному внеску автоматично здійсненні наступні нарахування:
станом на 31.12.2017 згідно переданих залишків за позивачем обліковувалася заборгованість у розмірі 18  746, 86 грн.;
ЄСВ за IV квартал 2017 (граничний термін сплати 19.01.2018) - 1056 грн., сума боргу склала 19 802, 86 грн.;
ЄСВ за І квартал 2018 (граничний термін сплати 19.04.2018) - (819,06 грн. х 3) = 2457, 18 грн., сума боргу склала 22260, 04 грн.;
ЄСВ за II квартал 2018 (граничний термін сплати 19.04.2018) - (819,06 грн. х 3) = 2457, 18 грн., сума боргу склала 24717, 22 грн.;
ЄСВ за III квартал 2018 (граничний термін сплати 19.10.2018) - (819,06 грн. х 3) = 2457, 18 грн., сума боргу склала 27174, 40 грн.;
ЄСВ за IV квартал 2018 (граничний термін сплати 21.01.2019) - (819,06 грн., х 3) = 2457, 18 грн., сума боргу склала 29631, 58 грн. При цьому, позивачем 19.04.2019 було сплачено кошти у розмірі 918, 06 грн., а тому сума боргу склала 28713,52 грн.;
ЄСВ за І квартал 2019 (граничний термін сплати 19.04.2019) - (918,06 грн. х 3) = 2754, 18 грн., сума боргу склала 31467, 70 грн.
Тобто, такий чином, за період перебування позивачем на обліку у ГУ ДФС у Донецькій області (до 25.03.2019) сума боргу по єдиному соціальному внеску склала 31467, 70 грн.
Разом  з тим, у такий період позивач знаходився на обліку в органі доходів і зборів, розташованого на території населеного пункту, де проводилася антитерористична операція.
Крім того, 03.04.2019 ФОП ОСОБА_1 звернувся до Києво-Святошинського управління Головного управління ДФС у Київській області з заявою, у якій просив звільнити його від виконання обов`язків, визначених ч. 6 ст. 6 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» на період з 14.04.2014 по 22.03.2019, а заборгованість по єдиному внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування визнати безнадійною та списати, тобто, виконав вимоги пункту 9-4 Закону України від 02.09.2014 №1669-VII.
Відтак, оскільки саме факт перебування платників єдиного внеску на обліку в органах доходів і зборів, розташованих на території населених пунктів, де проводиться антитерористична операція, є підставою для незастосування до таких платників заходів впливу та стягнення за невиконання обов`язків платника єдиного внеску в силу прямої дії норми Закону №2464-VI, яка забороняє притягнення до відповідальності за невиконання обов`язків платника єдиного внеску, то знаходження позивача на обліку в органі доходів і зборів, розташованому на непідконтрольній території у період з 14.04.2014 по 22.03.2019 свідчить про протиправність прийняття оскаржуваної вимоги, адже лише у зв`язку із зміною основного місця обліку позивача відновлено обов`язок зі сплати єдиного соціального внеску та можливість застосування до такого платника податків заходів впливу, стягнення і відповідальності за порушення вимог Закону №2464-VI.
За таких обставин, з огляду на положення пункту 9-4 розділу "Прикінцеві та перехідні положення" Закону №2464-VІ у відповідача не було жодних правових підстав для виставлення вимоги про сплату боргу (недоїмки) з єдиного внеску, відповідно до статті 25 Закону №2464-VІ, яка за своєю правовою природою є виконавчим документом за період з 14 квітня 2014 року по 22 березня 2019 року, а тому суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відсутність правових підстав для визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки) №Ф-63129-54 від 20.05.2019, оскільки згідно висновків суду апеляційної інстанції остання охоплює період, у якому позивач звільнявся від виконання обов`язків платника єдиного внеску, а саме: з 14 квітня 2014 року. Відповідно за цей період орган доходів і зборів не мав повноважень формувати та направляти позивачу вимогу про сплату боргу (недоїмки), а відтак, дії Головного управління ДФС у Київській області щодо нарахування заборгованості по єдиному соціальному внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 14.04.2014 по 22.03.2019 також є протиправними.
Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 24 червня 2020 року у справі № 812/1263/17.
Щодо доводів відповідача про те, що доповнення розділу "Прикінцеві та перехідні положення" Закону №2464-VІ пунктом 9-4 втратили чинність згідно із Законом України від 24.12.2015 № 911-VІІІ "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України", колегія суддів зазначає, що зазначена норма з 01 січня 2016 року дійсно втратила чинність, внаслідок її виключення згідно із Законом № 911, разом з тим збереглася в Законі 2464-VІ. Пункти 9-4 розділу "Прикінцеві та перехідні положення" Закону №2464-VІ й після внесення змін до Закону № 1669 Законом № 911 продовжує свою дію в часі.
Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного суду від 18.05.2018 у справі №812/1271/17.
Разом  з тим, щодо вимог позивача зобов`язати Головне управління ДПС у Київській області вчинити дії щодо визнання безнадійною та списання заборгованості фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 по єдиному соціальному внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 14.04.2014 по 03.04.2019, то, колегія суддів зазначає, що такі не можуть бути задоволені, оскільки визнанню боргу безнадійним передує певна процедура, відповідно до вимог Податкового кодексу України, при цьому в порядку адміністративного судочинства підлягають захисту лише порушені права, і суд позбавлений можливості задовольняти вимоги на майбутнє для захисту прав особи від можливих негативних дій суб`єкта владних повноважень у подальшому, оскільки, на час розгляду справи таких не існує.
Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, встановлюється при розгляді справи по суті та є підставою для прийняття судового рішення про відмову в позові.
Враховуючи викладене у сукупності, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України, оцінки поданих сторонами доказів за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційна скарга є обґрунтованою та такою, що підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню, оскільки судом першої інстанції при відмові у задоволенні позовних вимог порушено норми матеріального права та неповно з`ясовано обставин, що мають значення для справи, при цьому адміністративний позов підлягає частковому задоволенню.
Згідно п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.
Відповідно до ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що неправильне застосування норм матеріального права та неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи призвело до помилкового вирішення справи, а відтак, рішення суду першої інстанції слід скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити частково.
Керуючись ст.ст. 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
Рішення Київського окружного адміністративного суду від 31 серпня 2020 року скасувати та ухвалити нову постанову, якою адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Державної податкової служби у Київській області про визнання протиправними дій задовольнити частково.
Визнати протиправними дії Головного управління ДПС у Київській області щодо нарахування ОСОБА_1 заборгованості по єдиному соціальному внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 14.04.2014 по 22.03.2019.
Визнати протиправною та скасувати вимогу про сплату боргу (недоїмки) Головного управління ДПС у Київській області №Ф-63129-54 від 20.05.2019.
У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя                                                                              В.Ю. Ключкович

Судді                                                                                         М. І. Кобаль

                                                                                                        О. О. Беспалов