П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

___________________________________________________________________________________

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

28 жовтня 2020 р.	м.Одеса	Справа № 400/3526/20	

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
головуючого судді – Коваля М.П.,
                   суддів  – Домусчі С.Д.,
                                – Кравця О.О.,

за участю: секретар судового засідання – Уштаніт Ю.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одеса апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 21 вересня 2020 року, прийняте у складі суду судді Мороз А.О. в місті Миколаїв по справі за позовом ОСОБА_1 до приватного виконавця Клітченко Оксани Анатоліївни, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Аланд" про визнання протиправною та скасування постанови ВП № 62787061 від 12.08.2020 р.,-

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2020 року ОСОБА_1 звернулась до Миколаївського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до приватного виконавця Клітченко Оксани Анатоліївни, в якому просила суд визнати протиправною та скасувати постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 62787061, прийняту відповідачем 12.08.2020 року.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що відповідач порушив ст. 24 Закону України "Про виконавче провадження" від 02.06.2016 р. № 1404-VIII (далі – Закон № 1404-VIII), оскільки прийняв до виконання виконавчий документ не взявши до уваги, що ОСОБА_1 зареєстрована та проживає у селі Весняне Миколаївського району Миколаївської області. 
Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 21 вересня 2020 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до приватного виконавця Клітченко Оксани Анатоліївни, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Аланд" відмовлено. 
Не погоджуючись із вказаним рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 звернулась до П`ятого апеляційного адміністративного суду з апеляційною скаргою, в якій вважає, що рішення суду першої інстанції є незаконним, необґрунтованим та постановлене з порушенням норм матеріального та процесуального права, тому просить суд апеляційної інстанції скасувати оскаржуване рішення повністю та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог. 
Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на тому, що жоден з доданих стягувачем документів не вказує на можливе місце проживання апелянта саме в місті Києві по невідомій йому адресі. Апелянт вказує, що при поданні стягувачем вказаної заяви, останнім не надано будь-яких доказів, які б підтверджували місце проживання апелянта у м. Києві станом на момент подання заяви про примусове виконання виконавчого напису. Таким чином, апелянт зазначає, що вона постійно проживає за місцем своєї реєстрації та постійного місця роботи, що не було враховано судом.
Апелянт також вказує, що у зв`язку з тим, що суд першої інстанції при розгляді справи не витребував додаткових доказів, які б підтвердили або спростували обставини, якими обґрунтовується оскаржуване рішення, до суду апеляційної інстанції надано докази на підтвердження  адреси місця її постійного проживання. Апелянт вважає, що у разі пред`явлення виконавчого документа не за місцем реєстрації, вказаної у виконавчому документі, стягувачем до заяви мали бути приєднані підтверджуючі документи, що дають змогу достовірно встановити, що боржник проживає за адресою, зазначеною стягувачем у заяві. Разом з тим, апелянт зазначає про відсутність доказів проживання апелянта, як у період укладення кредитного договору, видачі виконавчого напису нотаріусом, відкриття виконавчого провадження відповідачем, так і на час розгляду справи у суді, за адресою у м. Києві, а також наявність будь-якого майна апелянта у м. Києві (в межах виконавчого округу відповідача). При цьому в обґрунтування своєї позиції апелянт посилається на висновки Верховного Суду у постанові від 30.04.2020 року по справі № 580/3311/19.
Відповідач надав до апеляційного суду відзив на апеляційну скаргу, у якому зазначено про законність та обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.
Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.
Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, 03.07.2020 р. приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Гораєм О.С. вчинено виконавчий напис № 6557 про стягнення з позивачки заборгованості в розмірі 33 879,03 грн. на користь ТОВ "Фінансова компанія "Аланд" (далі - виконавчий напис).
У виконавчому написі вказана адреса реєстрації ОСОБА_1 : АДРЕСА_1 ; місце проживання: АДРЕСА_2 .
11.08.2020 р. ТОВ "Фінансова компанія "Аланд" подало приватному виконавцю заяву про примусове виконання рішення, а саме виконавчого напису.
Постановою від 12.08.2020 р. відповідачем відкрито виконавче провадження № 62787061 з примусового виконання виконавчого напису (а. с. 5) та постанову про стягнення з боржника основної винагороди (а. с. 15).
14.08.2020 р. відповідачем прийнято постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника (а. с. 17-18).
Вважаючи постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 62787061, прийняту відповідачем 12.08.2020 року протиправною та такою, що підлягає скасуванню, позивач звернулась до суду з адміністративним позовом.
Вирішуючи спірне питання, суд першої інстанції дійшов висновку, що жодною нормою чинного законодавства не передбачено обов`язку приватного виконавця перевіряти місце проживання/перебування боржника, яке вказано, зокрема у виконавчому написі нотаріуса, на підставі якого відкривається відповідне виконавче провадження, при цьому зазначені у виконавчому документі та у заяві про відкриття виконавчого провадження місце проживання боржника ОСОБА_1 : АДРЕСА_2 стало підставою для вчинення виконавчих дій. Таким чином, суд дійшов висновку, що відповідачем обґрунтовано винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 62787061, з урахуванням норм ст. 24, 26 Закону № 1404-VIII.
Вирішуючи дану справу в апеляційній інстанції, колегія суддів виходить з наступного.
Відповідно до ст.1 Закону № 1404-VIII, виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Згідно із п.3 ч.1 ст.3 Закону № 1404-VIII підлягають примусовому виконанню рішення на підставі виконавчих написів нотаріусів.
Частиною 1 статті 18 Закону № 1404-VIII передбачено, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.
Згідно із ч.1 ст.13 Закону № 1404-VIII під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.
Відповідно до статті 5 Закону № 1404-VIII примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".
Згідно з частинами першою та другою статті 25 Закону України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів" від 02 червня 2016 року № 1403-VIII (далі - Закон № 1403-VIII) виконавчим округом є територія Автономної Республіки Крим, області, міста Києва чи Севастополя.
Приватний виконавець має право приймати до виконання виконавчі документи, місце виконання яких відповідно до Закону України "Про виконавче провадження" знаходиться у межах Автономної Республіки Крим, області або міста Києва чи Севастополя, у яких розташований його виконавчий округ.
Разом з тим, частинами першою та другою статті 24 Закону № 1404-VIII передбачено, що виконавчі дії провадяться державним виконавцем за місцем проживання, перебування, роботи боржника або за місцезнаходженням його майна. Право вибору місця відкриття виконавчого провадження між кількома органами державної виконавчої служби, що можуть вчиняти виконавчі дії щодо виконання рішення на території, на яку поширюються їхні функції, належить стягувачу. Приватний виконавець приймає до виконання виконавчі документи за місцем проживання, перебування боржника - фізичної особи, за місцезнаходженням боржника - юридичної особи або за місцезнаходженням майна боржника. Виконавчі дії у виконавчих провадженнях, відкритих приватним виконавцем у виконавчому окрузі, можуть вчинятися ним на всій території України.
Отже, Законом України "Про виконавче провадження" та Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів" визначено вимоги (критерії) до місця відкриття виконавчого провадження.
При цьому згідно з частиною третьою статті 25 Закону № 1403-VIII право приватного виконавця відкривати виконавче провадження обмежується виконавчим округом, на території якого приватний виконавець здійснює діяльність та відомості щодо якого внесені та містяться у Єдиному реєстрі приватних виконавців України.
Відповідно до частини п`ятої статті 25 Закону № 1403-VIII виконавчі дії у виконавчих провадженнях, відкритих приватним виконавцем у виконавчому окрузі, можуть вчинятися ним на всій території України.
Згідно із п.3 ч.1 ст.4 Закону № 1404-VIII у виконавчому документі зазначаються повне найменування (для юридичних осіб) або прізвище, ім`я та, за наявності, по батькові (для фізичних осіб) стягувача та боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або адреса місця проживання чи перебування (для фізичних осіб), дата народження боржника - фізичної особи.
Крім того, п.10 ч.4 ст.4 Закону № 1404-VIII визначено, що виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред`явлення, якщо виконавчий документ пред`явлено не за місцем виконання або не за підвідомчістю.
Пунктом 1 розділом ІІ Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року № 512/5 зареєстровано в Міністерстві юстиції України 2 квітня 2012 року за № 489/20802 (далі Інструкція № 512/5) визначено, що виконавець при здійсненні виконавчого провадження зобов`язаний використовувати всі надані йому права та повноваження, необхідні для забезпечення неупередженого, ефективного, своєчасного і повного виконання рішення.
Згідно п.4 розділу ІІІ Інструкції № 512/5, виконавчий документ повертається без прийняття до виконання у випадках, передбачених частиною четвертою статті 4 Закону, про що орган державної виконавчої служби або приватний виконавець надсилає стягувачу повідомлення протягом трьох робочих днів з дня пред`явлення виконавчого документа.
Відповідно до пункту 5 розділу ІІІ Інструкції № 512/5, у разі відсутності підстав для повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття його до виконання виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження.
Згідно п.10 розділу ІІІ Інструкції № 512/5, місце виконання рішення визначається відповідно до вимог, встановлених статтею 24 Закону.
Проаналізувавши вищенаведені норми, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що приватний виконавець приймає до виконання виконавчі документи, місце виконання яких знаходиться у межах його виконавчого округу, в іншому випадку - виконавець зобов`язаний повернути виконавчий документ стягувачу. У свою чергу, місце виконання визначається, виходячи із місця проживання/перебування боржника або з місцезнаходження майна боржника.
Судом апеляційної інстанції встановлено, що у кредитному договорі                                   №2846/4305DCLRG2PT від 27.04.2016 р., адреса   АДРЕСА_1 зазначена як адреса реєстрації та постійного проживання позивача. Разом з тим, у виконавчому написі вказана адреса реєстрації ОСОБА_1 : АДРЕСА_1 ; місце проживання: АДРЕСА_2 .
При цьому доводи позовної заяви та апеляційної скарги ґрунтуються на відсутності доказів проживання апелянта, як у період укладення кредитного договору, видачі виконавчого напису нотаріусом, відкриття виконавчого провадження відповідачем, так і на час розгляду справи у суді, за адресою у м. Києві, а також наявність будь-якого майна апелянта у м. Києві (в межах виконавчого округу відповідача).
Як вбачається з матеріалів справи, апелянтом до суду апеляційної інстанції було надано копії довідки ТОВ «Миколаївський Готельно-ресторанний комплекс «Олександрівський» № 23 від 24.09.2020 року та копію довідки Веснянської сільської ради № 1243 від 24.09.2020 року, які до суду першої інстанції не надавались. 
Згідно вимог ч. 4 ст. 308 КАС України,  докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
Вирішуючи питання щодо прийняття зазначених довідок як доказів по справі під час апеляційного провадження, колегія суддів враховує наступне.
Так, як вбачається з матеріалів справи, суд першої інстанції, приймаючи рішення по суті спору, виходив з того, що у спірній постанові зазначена не адреса реєстрації позивачки, а адреса її проживання/перебування. За висновками суду першої інстанції, посилання позивачки на те, що у неї відсутнє майно у м. Києві не спростовує того, що у виконавчому документі зазначено місце проживання м. Київ, оскільки виконавчий документ подано, за місцем проживання (перебування боржника-фізичної особи) позивачки.
Разом з тим, вимоги ч. 4 ст. 9 КАС України, зобов`язують суд до активної ролі в судовому процесі, в тому числі до офіційного з`ясування всіх обставин справи і у відповідних випадках до витребування тих доказів, яких, на думку суду, не вистачає для належного встановлення обставин у справі, що розглядається. Як вбачається з матеріалів справи, судом першої інстанції не було вжито усіх заходів щодо витребування доказів та повного з`ясування обставин справи в частині з`ясування обставин щодо фактичного місця проживання (перебування) позивача.
Враховуючи, що обставини фактичного місця проживання (перебування) позивача, входять до предмету доказування у справі та фактично не з`ясовані судом першої інстанції, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне взяти до уваги довідку ТОВ «Миколаївський Готельно-ресторанний комплекс «Олександрівський» № 23 від 24.09.2020 року та довідку Веснянської сільської ради № 1243 від 24.09.2020 року, надані позивачем до суду апеляційної інстанції.
Так, як вбачається з копії довідки ТОВ «Миколаївський Готельно-ресторанний комплекс «Олександрівський» № 23 від 24.09.2020 року, ОСОБА_1 працює прибиральницею у зазначеній юридичній особі з 01.08.2017 року згідно наказу №60 від 31.07.2017 року.
Відомості зазначеної довідки підтверджуються наявним у матеріалах справи постановою відповідача від 14.08.2020 року (а.с. 17-18), згідно яки х позивач отрмує дохід від ТОВ «Миколаївський Готельно-ресторанний комплекс «Олександрівський».
Відомостей щодо будь-яких інших видів доходів, які б позивач отримував саме у м. Києві, відповідачем та третьою особою не надано, в матеріалах справи такі докази відсутні.
Як вбачається із копії довідки Веснянської сільської ради № 1243 від 24.09.2020 року, ОСОБА_1 зареєстрована і проживає за адресою: АДРЕСА_1 з 21 березня 1989 року по даний час.
Таким чином, судом апеляційної інстанції при розгляді даної адміністративної справи не виявлено жодного належного доказу, який би свідчив про наявність законних підстав для відкриття виконавчого провадження відповідачем - приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва стосовно позивача.
Згідно частин 1, 2, 6 Цивільного кодексу України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Фізична особа може мати кілька місць проживання.
За приписами Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в України" місце проживання - це адміністративно-територіальна одиниця, на території якої фізична особа проживає строком понад шість місяців на рік. Місце перебування - це адміністративно-територіальна одиниця, на території якої фізична особа проживає строком менше шести місяців на рік. Реєстрацією місця проживання або місця перебування фізичної особи є внесення інформації до Єдиного державного демографічного реєстру про місце проживання або місце перебування особи із зазначенням адреси, за якою з особою може вестись офіційне листування або вручення офіційної кореспонденції. При цьому, підтвердженням реєстрації місця проживання або місця перебування фізичної особи є довідка, яка видається органом реєстрації. Також, відомості про місце проживання та місце перебування особи можуть вноситись до наступних документів: паспорт громадянина України, тимчасове посвідчення громадянина України, посвідка на постійне проживання, посвідка на тимчасове проживання, посвідчення біженця, посвідчення особи, яка потребує додаткового захисту, посвідчення особи, якій надано тимчасовий захист, довідка про звернення за захистом в Україні.
Частиною 3 статті 26 Закону № 1404-VIII визначено, що у заяві про примусове виконання рішення стягувач має право зазначити відомості, що ідентифікують боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню рішення (рахунок боржника, місце роботи чи отримання ним інших доходів, конкретне майно боржника та його місцезнаходження тощо), рахунки в банківських установах для отримання ним коштів, стягнутих з боржника, а також зазначає суму, яка частково сплачена боржником за виконавчим документом, за наявності часткової сплати.
Згідно з ч.5 ст.24 Закону № 1404-VIII для проведення перевірки інформації про наявність боржника чи його майна або про місце роботи в іншому виконавчому окрузі приватний виконавець має право вчиняти такі дії самостійно або залучати іншого приватного виконавця на підставі договору про уповноваження на вчинення окремих виконавчих дій, типова форма якого затверджується Міністерством юстиції України.
Наведене є підставою для висновку, що на момент відкриття виконавчого провадження приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Клітченко О.А. не володіла достовірною інформацією про фактичне проживання боржника за вказаною адресою у м. Києві, оскільки стягувач до заяви не додав підтверджуючі документи, з яких вбачається, що боржник проживає, перебуває за вказаною адресою.
Відповідно до правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду від 23.01.2019 року у справі № 820/838/17, у виконавця відсутній обов`язок щодо перевірки правдивості викладених стягувачем відомостей про місце знаходження боржника.
Суд апеляційної інстанції приймає до уваги зазначену правову позицію Верховного Суду, однак зазначає, що у контексті встановлених обставин справи, відсутність обов`язку щодо перевірки правдивості викладених стягувачем відомостей про місце знаходження боржника може свідчити виключно про правомірність алгоритму дій державного виконавця під час відкриття виконавчого провадження. Водночас, за переконанням колегії суддів, з урахуванням відсутності у матеріалах справи жодних доказів, які б підтверджували місце проживання позивача за адресою АДРЕСА_2 , наявні правові підстави для висновку, що оскаржувана постанова є протиправною, оскільки боржник, не зареєстрований, не проживає та не має майна на території виконавчого округу, на якій приватний виконавець здійснює діяльність та відомості щодо якого внесені та містяться у Єдиному реєстрі приватних виконавців України.
Стосовно посилань відповідача на те, що у виконавчому написі зазначено, що боржник проживає у межах виконавчого округу міста Києва, а тому у приватного виконавця не було підстав для повернення виконавчого документа стягувачу, у зв`язку із пред`явленням не за місцем виконання, суд апеляційної інстанції не бере такі доводи до уваги, оскільки факт проживання позивача за вказаною адресою не підтверджений жодними належними та допустимими доказами.
При цьому, вказана у виконавчому написі  інформація про проживання боржника на час його вчинення у місті Києві не може слугувати достатньою підставою для відкриття виконавчого провадження з примусового виконання цього виконавчого напису у місті Києві без перевірки приватним виконавцем інформації щодо проживання боржника на час вчинення відкриття виконавчого провадження.
Таким чином, приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Клітченко О.А. порушила правила територіальної діяльності приватних виконавців, оскільки відповідачем прийнято виконавчий документ з іншого виконавчого округу.
Такий висновок суду апеляційної інстанції узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною в постанові від 30.04.2020 по справі № 580/3311/19, яка відповідно до вимог ч. 5 ст. 242 КАС України, підлягає врахуванню судом при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин.
Таким чином, колегія суддів дійшла висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог. 
Згідно ч. 1 ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; невідповідність висновків суду першої інстанції обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для скасування оскаржуваного рішення суду першої інстанції та прийняття нового рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі.
Відповідно до статті 322 КАС України, постанова суду апеляційної інстанції складається зокрема з резолютивної частини із зазначенням нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, - у випадку скасування або зміни судового рішення.
При цьому, згідно вимог ч. 1 ст. 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Відповідно до положень частини 1 статті 139 КАС України,  при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Так, як встановлено судом, під час подання адміністративного позову до суду першої інстанції позивачем було сплачено судовий збір у розмірі 840,80 грн., що підтверджується квитанцією №60693443 від 28.08.2020 року. Під час подання апеляційної скарги позивачем було сплачено судовий збір у розмірі 1261,20 грн., що підтверджується квитанцією №63667464 від 30.09.2020 року. Таким чином, з урахуванням задоволення позовних вимог, загальний розмір судових витрат, що підлягають відшкодуванню за рахунок відповідача у справі складає 2102,00 грн.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 139, 249, 287, 292, 311, 315, 317, 321, 322, 325 328, 329 КАС України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 21 вересня 2020 року – задовольнити.
Рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 21 вересня 2020 року по справі за позовом ОСОБА_1 до приватного виконавця Клітченко Оксани Анатоліївни, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Аланд" про визнання протиправною та скасування постанови ВП № 62787061 від 12.08.2020 р. – скасувати та прийняти нове судове рішення, яким адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити в повному обсязі.
Визнати протиправною та скасувати постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 62787061 від 12.08.2020 року, винесену приватним виконавцем Клітченко Оксаною Анатоліївною.
Стягнути з приватного виконавця Клітченко Оксани Анатоліївни (вул. Окіпної Раїси, 4 корп. А, офіс 35А, м. Київ, 02002) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_1 ) судові витрати у розмірі 2102,00 грн. (дві тисячі сто дві гривні 00 копійок).
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Верховного Суду.

Головуючий суддя:                                                              М. П. Коваль

Суддя:                                                                                     С.Д. Домусчі

Суддя:                                                                                     О. О. Кравець