ПОСТАНОВА 
Іменем України

24 грудня 2020 року                                                 м. Кропивницький
справа № 390/633/20
провадження № 22-ц/4809/1606/20 

       Кропивницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:
головуючого судді: Черненка В.В.
        суддів: Єгорової С.М., Чельник О.І.
        секретар Гончар В.В.
учасники справи:
представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницький сторін цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Акцент-Банк» на рішення Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 08.09.2020, суддя Гершкул І. М., по справі за позовом Акціонерного товариства «Акцент-Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

 
ВСТАНОВИВ:

Акціонерне товариство «Акцент-Банк» (далі -Банк) звернулось у суд із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.
На обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 19.02.2018 ОСОБА_1 приєднався до Умов та правил надання банківських послуг в А-Банку з метою укладання кредитного договору №SAMABWFC00001454277 та отримання кредитної картки. 
Відповідачу надано кредит у вигляді встановлення кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 46,80 % щомісячно на суму залишку заборгованості за кредитом. 
АТ «АКЦЕНТ-БАНК» здійснювали обслуговування картки, а ОСОБА_1 зобов`язався у строки здійснювати погашення заборгованості, проте через неналежне виконання умов договору виникла заборгованість, яка станом на 12.04.2020 становить 19501,25 грн., яка складається 12534,70 грн. заборгованість за кредитом, 6966,55 грн. заборгованість по відсоткам, яку просив стягнути на свою користь із відповідача.
Рішенням Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 08.09.2020 у задоволенні позову відмовлено.
В апеляційній скарзі ставиться питання про скасування рішення суду першої інстанції у зв`язку з неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права. Зазначається зокрема, що відповідач в Анкеті-Заяві про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в АТ «А-Банку» підтвердив під підпис факт ознайомлення з Умовами і Правилами надання банківських послуг та зобов`язався в подальшому регулярно знайомитися зі змінами до них, викладеними на банківському сайті. На підтвердження вірності розрахунку Банк надав банківську виписку.
Ухвалою Кропивницького апеляційного суду від 27.10.2020 по справі відкрито апеляційне провадження.
До суду надано відзив на апеляційну скаргу від адвоката Яшан Ю.Б., в якому заперечується проти задоволення апеляційної скарги. Зазначається, що в анкеті-заяві не визначено бажаний кредитний ліміт та відсутні будь-які інші істотні умови договору. Крім того, не зазначена процентна ставка, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки, комісії за порушення зобов`язання. Наданий позивачем розрахунок заборгованості не є первинним документом, який підтверджує укладення договору на умовах, які вказані у позовній заяві.
Ухвалою Кропивницького апеляційного суду від 19.11.2020 справу призначено до розгляду.
Перевіривши доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що зазначені доводи не спростовують висновків суду першої інстанції.
Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції встановив, що матеріали справи містять копію Анкети – заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в А-Банку від 19.02.2018 року, де викладено дані ОСОБА_1 та вказано про бажання приєднатися до Умов та Правил надання банківських послуг, проте бажаний кредитний ліміт не визначено та відсутні будь-які істотні умови договору кредитування. 
Крім цього, заява містить вказівку, що ОСОБА_1 ознайомлений із Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами, які разом із підписаною заявою складають договір про надання банківських послуг (а.с.7). 
У розрахунку заборгованості проведеному АТ «АКЦЕНТ-БАНК» станом на 12.04.2020 року вказано, що заборгованість ОСОБА_1 за договором №SAMABWFC00001454277 від 19.02.2018 року складає 19501,25 грн., яка складається із заборгованості: за кредитом – 12534,70 грн., за відсотками – 6966,55 грн. (а.с.6).
Довідка №2361/10 від 12.08.2020 року, видана КНП «Обласна клінічна психіатрична лікарня Кіровоградської обласної ради», свідчить, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у 2009 році вперше звернувся за медичною допомогою до лікаря-психіатра та направлений на стаціонарне лікування з приводу психічних розладів та розладів поведінки внаслідок вживання наркотичних речовин зі стійкими когнітивними порушеннями. У подальшому, багаторазово (2010 року, 2011 року, 2012 року, 2013 року, 2014 року, 2015 року, востаннє з 14.03.2017 року но 21.03.2017 року) знаходився на стаціонарному лікуванні з діагнозом: органічне ураження головного мозку внаслідок вживання наркотичних речовин з вираженим психоорганічним синдромом по змішаному типу та великими епілептичними нападами. Після виписки зі стаціонару в 2017 році за медичною допомогою до закладу не звертався. ОСОБА_1 є особою з ІІ групою інвалідності по психічному захворюванню безтерміново (а.с.47).
Суд першої інстанції зазначив, що аналізуючи анкету – заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в А-Банку від 19.02.2018 року встановлено, що вона не містить умов договору про встановлення кредитного ліміту, можливість нарахування відсотків, відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру.
Суд першої інстанції зазначив, що матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Витяг із Тарифів і Витяг із Умов надавались для ознайомлення відповідачу та він погодився з ними, підписуючи анкету-заяву, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема щодо сплати тіла кредиту та відсотків, відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів), та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви, розмірах і порядках нарахування.
Роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення та дій однієї сторони (банку), яка може вносити та вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено постановою Верховного Суду України від 11.03.2015 року (провадження №6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи.
Суд першої інстанції дійшов висновку, що надані позивачем Правила надання банківських послуг у АТ «АКЦЕНТ-БАНК», з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.
Витяг з Тарифів користування кредитною картою «Універсальна» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг у АТ «АКЦЕНТ-БАНК», які містяться в матеріалах даної справи не містять підпису відповідача, а тому їх не можна розцінювати як частину договору, який укладено сторонами 19.02.2018 року шляхом підписання анкети-заяви. Отже відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді розмір і порядок нарахування тіла кредиту, відсотків, відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань.
Суд першої інстанції дійшов висновку, що відсутні підстави вважати, що сторонами укладено договір, яким обумовлено у письмовому вигляді кредитний ліміт, можливість нарахування відсотків, відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів). Наданий позивачем розрахунок заборгованості не є первинним документом, який підтверджує укладення договору на умовах, які вказані у позовній заяві. Матеріали справи не містять належних і допустимих доказів, які підтверджують суму наданого відповідачу кредитного ліміту та умови його надання. Встановлені судом обставини не підтверджують укладання кредитного договору. Відсутні докази надання відповідачу банківських карт.
Суд дійшов до висновку, що позовні вимоги АТ «АКЦЕНТ-БАНК» є необґрунтованими, а тому у задоволенні позову відмовлено.
Справа розглядалась судом апеляційної інстанції  за правилами, встановленими  для розгляду  справи  в порядку спрощеного  позовного провадження  з викликом  учасників справи. 
Згідно ч.1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом.
З матеріалів справи вбачається, що звертаючись у суд із позовом позивач надав на підтвердження позову, анкету-заяву №б/н від 19.02.2018.
Позивач посилається, що відповідач підтвердив свою згоду на те, що Анкета-заява про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у А-Банку разом з Умовами та правилами і Тарифами, які викладені на банківському сайті https://a-bank.com.ua/terms, складає між ними та Банком кредитний договір, що підтверджується підписом у заяві.
У зв`язку з порушеннями зобов`язань за кредитним договором відповідач станом на 12.04.2020 становить 19501,25 грн., яка складається 12534,70 грн. заборгованість за кредитом, 6966,55 грн. заборгованість по відсоткам.
На підтвердження укладення кредитного договору позивачем надано розрахунок заборгованості за договором № б/н від 19.02.2019 станом на 12.04.2020, анкета-заява про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг від 19.08.2018, Витяг із Умов і правил надання банківських послуг, розміщеного на сайті https://a-bank.com.ua/terms, Витяг з Умов та правил надання банківських послуг у АТ «Акцент-Банк», копію паспорта відповідача,
Суд апеляційної інстанції перевірив зазначені обставини і дійшов висновку, що матеріали справи не містять належні та допустимі докази на підтвердження позову.
В матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази на підтвердження, що відповідачу було видана платіжна картка з визначенням кредитного ліміту.
Відповідно статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені Законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
 Статтею526 ЦК України  передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за Законом надані відповідні пільги.
За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку Банк).
Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.
За змістом статті 1056-1 ЦК України  розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.
Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості, посилався на витяг з Умов та правил надання банківських послуг в Банку як невід`ємні частини спірного договору.
При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці витяг з витяг з Умов розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), комісії та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування.
Банк не довів, що саме надані ним Умови є складовою кредитного договору і що саме ці Умови відповідач мав на увазі, підписуючи, та відповідно брав на себе саме на цих Умовах зобов`язання зі сплати винагороди та неустойки в разі порушення зобов`язання з повернення кредиту.
Такі висновки відповідають правовій позиції, викладеній у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі     № 342/180/17, провадження № 14-131цс19.
Конституційний Суд України у Рішенні щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули Закону України від 22 листопада 1996 року № 543/96-В «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» від 11 липня 2013 року у справі №1-12/2013 зазначив, що з огляду на приписи частини четвертої статті 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабшої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту.
З урахуванням основних засад цивільного законодавства та необхідності особливого захисту споживача у кредитних правовідносинах, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03 липня 2019 року зауважила, що пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору.
За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами та інших виплат, надані банком витяг з Тарифів та витяг з Умов не може розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.
Доводи апеляційної скарги про те, що відповідач користувався кредитними коштами не знайшли свого підтвердження, оскільки при подачі позову позивачем не надані належні та допустимі докази на підтвердження зазначеного. 
До апеляційної скарги додано банківську виписку, з якої вбачається, що було проведено певні фінансові акції певною особою за певний період часу.
Частинами 2, 3 ст. 367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
А-Банк не надав  доказів неможливості   подання суду першої  долучених до апеляційної скарги документів.
Відтак, долучені до апеляційної скарги А-Банк докази не підлягають прийняттю апеляційним судом.
Встановлені обставини дають підстави зробити висновок, що позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження доводів викладених в апеляційній скарзі.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.
Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
Приймаючи до уваги встановлені обставини, суд апеляційної інстанції зробив висновок, що доводи викладені в апеляційній скарзі висновків суду першої інстанції не спростовують,оскільки не підтверджуються належними та допустимими доказами, суперечать фактичним обставинам справи та вимогам закону.
Підстави для скасування або зміни рішення суду першої інстанції відсутні.
Апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, рішення суду першої інстанції відповідно до ч.1 ст. 375 ЦПК України залишається без змін.
Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 382, 383, 384 ЦПК України, Кропивницький апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Акцент-Банк», залишити без задоволення.
Рішення Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 08.09.2020, залишити без змін.
Постанова суду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках передбачених ст..389 ЦПК України.

Головуючий: 

Судді: