КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

Апеляційне провадження:                                                        Доповідач - Ратнікова В.М.
22-ц/824/12372/2020             
                                      
                                           П О С Т А Н О В А
 
                               І М Е Н Е М      У К Р А Ї Н И
 
            м. Київ                                                                                          Справа №359/3265/15-ц

15 жовтня 2020 року Київський апеляційний суд у складі  колегії суддів Судової палати з розгляду цивільних справ:
 
головуючого судді - Ратнікової В.М.
суддів                       - Борисової О.В.    
                                   - Левенця Б.Б.
при секретарі            - Масловській К.І.
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_1 на заочне рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 20 липня 2015 року, ухвалене  під головуванням судді Величка В.П., у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення донарахованих відсотків та курсової різниці, -
в с т а н о в и в:
 
09  квітня 2015 року Публічне акціонерне товариство «Універсал Банк» звернулось до Бориспільського міськрайонного суду Київської області з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення донарахованих відсотків та курсової різниці.
На обґрунтування позовних вимог зазначало, що у січні 2013 року банк звернувся до суду з позовом  про стягнення з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 заборгованості за кредитним договором №  102-2008-2143 від  02.07.2008 року, яка станом на 27.12.2012 року складала 72 540,46 доларів США, що в еквіваленті до національної валюти України за офіційним курсом НБУ станом на дату виконання розрахунку (1 долар США = 7,993 грн.) становила 579 815,90 грн., з яких:   прострочена заборгованість по кредиту - 614,79 доларів США, що еквівалентно в національній валюті України за офіційним курсом НБУ станом на дату розрахунку  4 914,02 грн.;  сума дострокового стягнення кредиту - 62 429,92 долари США, що еквівалентно в національній валюті України за офіційним курсом НБУ станом на дату розрахунку - 499 002,35 грн.;  відсотки - 9 459,22 доларів США, що еквівалентно в національній валюті України за офіційним курсом НБУ станом на дату розрахунку складало 75 607,55 грн.;   підвищені відсотки - 36,53 доларів США, що еквівалентно в національній валюті України за офіційним курсом НБУ станом на дату розрахунку складало 291,98 грн.
Заочним рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 21.10.2013 року  позов було задоволено та стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 579 815,90 грн., а також витрати на оплату судового збору у розмірі 3441,00 грн.
27.05.2014 року  на виконання  рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області  від 21.10.2013 року були видані виконавчі листи, які в подальшому були пред`явлені стягувачем  до виконання.
Станом на сьогоднішній день відповідачі не погасили заборгованість.
Звертало увагу на те, що  укладений між сторонами у справі кредитний договір не є  припиненим, оскільки строк його дії  визначений  до 01.07.2028 року, а достроково кредитний договір припиняє свою дію лише у випадку повного виконання зобов`язань, що відповідачами вчинено не було.
Згідно умов п. 2.7.  укладеного  між сторонами кредитного договору №  102-2008-2143 від  02.07.2008 року, нарахування процентів здійснюється щоденно за методом нарахування відсотків «30/360» на фактичний залишок заборгованості позичальника (а саме: на суму кредиту, що не повернута кредитору).
Відповідно до  вимог п. 1.1.1.  вказаного кредитного договору, за користування коштами понад встановлений строк (або терміни погашення) встановлюється підвищена процентна ставка.
З огляду на зазначене, вважає, що до виконання відповідачами зобов`язань за кредитним договором ПАТ «Універсал Банк» має право на стягнення з відповідачів  відсотків за користування кредитними коштами.
Отже, станом на 13.03.2015 року заборгованість відповідачів по донарахованим відсоткам за кредитним договором №  102-2008-2143 від  02.07.2008 року, за період з 28.12.2012 року по 12.03.2015 року складає 23 741,55 доларів США, що еквівалентно в національній валюті за офіційним курсом НБУ станом на дату розрахунку -  511 722,90 грн., з яких:  відсотки - 23 112,48 доларів США, що еквівалентно в національній валюті за офіційним курсом НБУ станом на дату розрахунку - 498 164,17 грн.;  підвищені відсотки - 629,06 доларів США, що еквівалентно в національній валюті за офіційним курсом НБУ станом на дату розрахунку - 13 558,74 грн.
У зв`язку з фактичним збільшенням заборгованості за кредитним договором, а саме: відповідно до розрахунку заборгованості курсової різниці, виконаного на 13.03.2015 року, заборгованість відповідачів за кредитним договором перед позивачем зросла і складає 72540,46 доларів США, що в еквіваленті до національної валюти України за офіційним курсом НБУ станом на дату виконання розрахунку (1 долар США = 21,5539 грн.) становить 1563529,82 грн., з яких:    прострочена заборгованість по кредиту - 614,79 доларів США, що еквівалентно в національній валюті України за офіційним курсом НБУ станом на дату розрахунку - 13 251,12 грн.;   сума дострокового стягнення кредиту - 62 429,92 доларів США, що еквівалентно в національній валюті України за офіційним курсом НБУ станом на дату розрахунку -1 345 608,25 грн.;    відсотки - 9 459,22 доларів США, що еквівалентно в національній валюті України за офіційним курсом НБУ станом на дату розрахунку - 203 883,08 грн.;   підвищені відсотки - 36,53 доларів США, що еквівалентно в національній валюті України за офіційним курсом НБУ станом на дату розрахунку- 787,36 грн.
Оскільки рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 21.10.2013 року було вирішено стягнути солідарно з відповідачів на користь позивача заборгованість за кредитним договором у розмірі 579 815,90 грн., то  заборгованість за курсовою різницею складає: 1 563 529.82 грн. - 579 815.90 грн. = 983 713. 92 грн., де 1 563 529,82 грн. - сума заборгованості відповідачів станом на 13.03.2015 року; 579 815,90 грн. - сума заборгованості відповідачів, яка стягнута за рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 21.10.2013 року; 983 713, 92 грн. - сума заборгованості відповідачів за курсовою різницею.
Вважає, що курсова різниця є збитками в розумінні ст. 22 ЦК України, оскільки пов`язана з подорожчанням валюти США в якій був наданий кредит.
Враховуючи наведене, просив суд стягнути солідарно із ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» борг за курсовою різницею у розмірі 983 713, 92 грн. та заборгованість по донарахованих відсотках у розмірі 23 741,55 доларів США, що еквівалентно в національній валюті за офіційним курсом НБУ станом на дату розрахунку - 511 722,90 грн., а всього - 1 495 436, 82 грн., а також  судовий збір у сумі 3654 грн.
Заочним рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 20 липня 2015 року позов Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» задоволено.
Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» борг за курсовою різницею у розмірі 983 713, 92 грн. та заборгованість по донарахованих відсотках у розмірі 23 741,55 доларів США, що еквівалентно в національній валюті за офіційним курсом НБУ станом на дату розрахунку - 511 722,90 грн., а всього - 1 495 436, 82 грн. 
Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» витрати по сплаті судового збору в сумі 3654,00 грн.
Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 05 серпня 2020 року заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 20 липня 2015 року залишено без задоволення.
Не погоджуючись із  заочним рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 20 липня 2015 року,  02 вересня 2020 року відповідач ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати вказане заочне рішення  та ухвалити нове судове рішення про відмову в задоволенні позову Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» про стягнення  з відповідачів  курсової різниці та донарахованих відсотків за кредитним  договором  №  102-2008-2143 від  02.07.2008 року. 
Апеляційну скаргу обґрунтовував тим, що оскаржуване  заочне  рішення суду першої інстанції ухвалене без повного, всебічного та об`єктивного дослідження всіх обставин справи, без належної оцінки доказів у справі та з порушенням норм процесуального і матеріального права. 
Зазначив, що його не було  належним чином повідомлено судом першої інстанції про розгляд даної справи, що позбавило  його можливості скористатися своїми процесуальними правами та вжити заходів щодо захисту  своїх законних прав та інтересів.
Звернув увагу на те, що ОСОБА_2 не укладала договір поруки, а її підпис на вказаному договорі є підробленим.
Крім того, у позовній заяві банк вказує, що між ним та ОСОБА_3 30.05.2011 року було укладено договір поруки, за яким змінено відсоткову ставку за кредитним договором. Разом з тим, ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 та не могла підписувати договір поруки від 30.05.2011 року.
Вказані обставини та обставина часткового погашення боргу за період з 2008 року по 2013 рік не були встановлені в рішенні Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 21.10.2013 року, яким достроково солідарно стягнуто  з відповідачів   на користь позивача  заборгованість  по кредитному договору та в оскаржуваному рішенні Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 20 липня 2015 року.
Відзиву на апеляційну скаргу  не подано.
У судовому засіданні відповідач ОСОБА_1 та його представник адвокат Гук Олексій Олегович, а також відповідачка ОСОБА_2 повністю підтримали доводи апеляційної скарги  та просили її задовольнити.
Представник позивача Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» Марач Владислав Вікторович заперечував проти доводів апеляційної скарги та просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення- без змін.
 Заслухавши доповідь судді Ратнікової В.М., пояснення учасників справи, вивчивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено, що за умовами кредитного договору № 102-2008-2143 від 02.07.2008 року ОСОБА_1 отримав у ВАТ «Універсал Банк» кредит у сумі 64 000,00 доларів США строком до 01.07.2028 року, зі сплатою 14,95% річних за користування кредитом. (а.с.9-19)
01.12.2009 року між ВАТ «Універсал Банк» та ОСОБА_1 було укладено додаткову угоду б/н до кредитного договору № 102-2008-2143 від 02.07.2008 року, відповідно до якої з 01.12.2009 року по 27.12.2009 року відсоткова ставка за кредитом була змінена на 8,2% річних, а з 28.12.2009 року по 30.11.2010 року - на 14,95% річних (а.с.20-21).
28.12.2009 року між ВАТ «Універсал Банк» та ОСОБА_1 було укладено додаткову угоду б/н до кредитного договору № 102-2008-2143 від 02.07.2008 року, відповідно до якої з 28.12.2009 року по 30.11.2010 року відсоткова ставка за кредитом була змінена на 8,2% річних, а з 01.12.2010 року по 30.11.2015 року - на 8,1% річних, з 01.12.2015 року - на 6,75% річних (а.с.22-38).
01.05.2011 року між ВАТ «Універсал Банк» та ОСОБА_1 було укладено додаткову угоду б/н до кредитного договору № 102-2008-2143 від 02.07.2008 року, відповідно до якої з 01.05.2011 року по 29.05.2011 року відсоткова ставка за кредитом була змінена на 6,22% річних, а з 30.05.2011 року по 30.04.2012 року - на 14,95% річних (а.с.38-39).
30.05.2011 року між ВАТ «Універсал Банк» та ОСОБА_1 було укладено додаткову угоду б/н до кредитного договору № 102-2008-2143 від 02.07.2008 року, відповідно до якої з 30.05.2011 року по 30.04.2012 року відсоткова ставка за кредитом була змінена на 6,22% річних, а з 01.05.2012 року - на 10,61% річних (а.с.40-58).
В позовній заяві банк посилається на те, що з метою забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором між ВАТ «Універсал Банк» та ОСОБА_3 був укладений договір поруки № 102-2008-2143-Р/1 від 02.07.2008 року. Також між ВАТ «Універсал Банк» та ОСОБА_2 був укладений договір поруки № 102-2008-2143-Р від 02.07.2008 року. Проте  копії вказаних договорів  поруки позивачем не були надані ні до суду першої інстанції, ні до суду  апеляційної інстанції.
З матеріалів справи вбачається, що ПАТ «Універсал Банк» є правонаступником всіх прав та обов`язків ВАТ «Банк Універсальний». 27.08.2007 року рішенням загальних зборів учасників ВАТ «Банк Універсальний» перейменовано у ВАТ «Універсал Банк». Внаслідок зміни найменування ПАТ «Універсал Банк» є правонаступником всіх прав та обовязків ВАТ «Універсал Банк» (рішення загальних зборів від 22.06.09 року), що підтверджується п.1.1. Статуту ПАТ «Універсал Банк» (а.с.88).
У січні 2013 року ПАТ «Універсал Банк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором, яка станом на 27.12.2012 року складала 72 540,46 доларів США, що в еквіваленті до національної валюти України за офіційним курсом НБУ станом на дату виконання розрахунку (1 долар США = 7,993 грн.) становила 579 815,90 грн., яку  банк просив стягнути з відповідачів в солідарному порядку на його користь.
Заочним рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 21.10.2013 року  позов ПАТ «Універсал Банк» було задоволено та стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» борг за кредитним договором №102-2008-2143 від 02 липня 2008 року у розмірі 579 815,90 грн., а також витрати на оплату судового збору у розмірі  по 1147,00 гривень з кожного  із відповідачів. (а.с.59-60)
Вказаним судовим рішенням встановлено, що  з відповідачів  на користь позивача  підлягає стягненню заборгованість за кредитним договором №  102-2008-2143 від  02.07.2008 року станом на 27.12.2012 року в сумі 72 540,46 доларів США яка  складається із:   простроченої заборгованості по кредиту - 614,79 доларів США;  достроково стягнутої суми кредиту - 62 429,92 доларів США;   відсотків за користування кредитом  в сумі  - 9 459,22 доларів США;   підвищених відсотків - 36,53 доларів США.
До суду апеляційної інстанції  відповідачкою  ОСОБА_2 було надано копію свідоцтва про шлюб, серії НОМЕР_1 , виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Печерського районного управління юстиції у м. Києві 14 листопада 2014 року з якого вбачається, що ОСОБА_5 зареєстрував шлюб з ОСОБА_2 , яка  після державної реєстрації шлюбу змінила прізвище  на ОСОБА_2 .
Звертаючись до суду з даним позовом, ПАТ «Універсал Банк» посилалося на те, що відповідачі не погасили заборгованість по кредиту, яка  була стягнута заочним рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 21.10.2013 року. При цьому, кредитний договір не є припиненим, оскільки строк його дії  визначений до 01.07.2028 року, а тому, до виконання відповідачами зобов`язань за кредитним договором,  ПАТ «Універсал Банк» має право на отримання відсотків за користування відповідачами  кредитними коштами. Отже, станом на 13.03.2015 року заборгованість відповідачів по донарахованим відсоткам за кредитним договором за період з 28.12.2012 року по 12.03.2015 року складає 23 741,55 доларів США, що еквівалентно в національній валюті за офіційним курсом НБУ станом на дату розрахунку - 511 722,90 грн., з яких: відсотки - 23 112,48 доларів США, що еквівалентно в національній валюті за офіційним курсом НБУ станом на дату розрахунку - 498 164,17 грн.;  підвищені відсотки - 629,06 доларів США, що еквівалентно в національній валюті за офіційним курсом НБУ станом на дату розрахунку- 13 558,74 грн. Також просило стягнути з відповідачів на користь банку курсову різницю  в сумі 983 713, 92 грн., оскільки заборгованості відповідачів станом на 13.03.2015 року становить в гривневому еквіваленті 1 563 529,82 грн., а рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 21.10.2013 року було  стягнуто заборгованість  по кредиту  в сумі 579 815,90 грн. за  курсом гривні до долара  США на час ухвалення вказаного  судового рішення
Задовольняючи позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк», стягуючи солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3  на користь  Публічного акціонерного товариства "  Універсал  Банк" борг за курсовою різницею  у розмірі 983 713,92 грн. та заборгованість по донарахованих відсотках у розмірі 23 741,55 доларів США, що  еквівалентно в національній валюті по курсу  НБУ станом на  дату розрахунку -  511 722,90 грн., суд першої інстанції послався на те, що строк дії кредитного договору встановлений до 01.07.2028 року,  зобов`язання за договором відповідачами не виконані, а тому  до виконання відповідачами зобов`язань за кредитним договором ПАТ «Універсал Банк» має право на стягнення  з відповідачів заборгованості  по донарахованих відсотках за користування кредитними коштами, яка станом на 13.03.2015 року складає  суму 23 741,55 доларів США, що еквівалентно в національній валюті за офіційним курсом НБУ станом на дату розрахунку - 511 722,90 грн., з яких: відсотки - 23 112,48 доларів США, що еквівалентно в національній валюті за офіційним курсом НБУ станом на дату розрахунку - 498 164,17 грн.;  підвищені відсотки - 629,06 доларів США, що еквівалентно в національній валюті за офіційним курсом НБУ станом на дату розрахунку - 13 558,74 грн. Також суд прийшов до висновку про наявність  підстав для задоволення позовної вимоги  банку про солідарне  стягнення з відповідачів курсової різниці з огляду на те, що   станом на  13.03.2015 року заборгованість відповідачів за кредитним договором перед позивачем зросла і складає суму 72540,46 доларів США, що в еквіваленті до національної валюти України за офіційним курсом НБУ станом на дату виконання розрахунку (1 долар США = 21,5539 грн.) становить 1 563 529,82 грн., тоді як рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 21.10.2013 року стягнуто солідарно з відповідачів на користь позивача заборгованість за кредитним договором у розмірі 579 815,90 грн., тому заборгованість відповідачів перед позивачем за курсовою різницею складає суму  983 713,92 грн.
З такими висновками  суду першої інстанції колегія суддів погодитись не може, так як вони  не ґрунтуються на встановлених дійсних  обставинах справи, досліджених судом доказах та вимогах матеріального і процесуального права, з огляду на наступне.
Відповідно до вимог ч.ч.1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно  ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним  є рішення, ухвалене  судом відповідно до норм матеріального  права із дотриманням  норм  процесуального права.
 Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтвердженими тими доказами, які були досліджені в судовому  засіданні. 
Колегія суддів погоджується з доводами  апеляційної скарги ОСОБА_1   про те, що він не був  в установленому законом порядку повідомлений про  день та час розгляд справи судом першої інстанції з огляду на таке. 
Згідно з ч.ч.1-4 ст.74 ЦПК України, в редакції, яка діяла на час ухвалення оскаржуваного рішення, судові   виклики   здійснюються  судовими  повістками  про виклик. Судові повідомлення здійснюються судовими повістками-повідомленнями. Судові повістки про виклик у суд надсилаються особам,  які беруть  участь  у  справі,   свідкам,   експертам,   спеціалістам, перекладачам,  а судові повістки-повідомлення - особам, які беруть участь у справі з  приводу  вчинення  процесуальних  дій,  у  яких участь цих осіб не є обов`язковою.  Судова  повістка  про  виклик повинна бути вручена з таким розрахунком,  щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи,  але не  пізніше  ніж  за  три  дні  до  судового  засідання,  а судова повістка-повідомлення   -  завчасно.  Положення  цієї  частини  не поширюються на випадки, передбачені абзацом другим частини третьої статті 191 цього Кодексу.
Відповідно до ч.ч.1-3 ст.76 ЦПК України, судові повістки, адресовані фізичним особам, вручаються їм під розписку,  а юридичним особам - відповідній  службовій  особі, яка розписується про одержання повістки. Розписка  про  одержання  судової  повістки з поміткою про дату  вручення  в  той  самий  день  особами,  які   її   вручали, повертається до суду.  Якщо особу, якій адресовано судову повістку, не виявлено в місці проживання,  повістку  під  розписку  вручають  будь-кому  з повнолітніх  членів  сім`ї,  які  проживають разом з нею,  а за їх відсутності - відповідній житлово-експлуатаційній організації  або виконавчому органу місцевого самоврядування. 
Отже, належним повідомлення учасника справи про час, дату і місце судового засідання є розписка про одержання судової повістки з поміткою про дату вручення.
Як вбачається з матеріалів  справи, всі судові повістки, адресовані ОСОБА_1 , направлялись судом за зазначеною банком у позові адресою: АДРЕСА_1 та повернулись до суду без вручення з позначкою "за закінченням встановленого строку зберігання" (а.с. 101,108), тоді як з  наявних у справі копій договорів вбачається, що позичальник  ОСОБА_1 зареєстрований за адресою:  АДРЕСА_2 , місце проживання/ адреса для листування зазначено: АДРЕСА_3 . Проте за вказаними адресами судові повістки відповідачу судом не направлялись.
Вказане свідчить про те, що відповідача  ОСОБА_1 не було у встановленому законом порядку  повідомлено судом першої інстанції  про дату, час та місце розгляду даної справи, а тому колегія суддів вважає, що судом першої інстанції  було   порушено норми процесуального права щодо належного повідомлення відповідача  про розгляд справи.
Згідно ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині є:1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Пунктом 3 ч.3 ст.376 ЦПК України передбачено, що порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо справу (питання) розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.
З огляду на те, що відповідача ОСОБА_1 не було повідомлено судом в установленому законом порядку про дату, час і місце  розгляду справи  та він обґрунтовує свою апеляційну скаргу вказаною обставиною, колегія суддів вважає, що  заочне рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 20 липня 2015 року підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення.
Вирішуючи питання про наявність правових підстав для задоволення позову Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення донарахованих відсотків та курсової різниці, колегія суддів враховує наступне.
За змістом ч.1 ст.367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. При цьому, ч.4 вказаної статті передбачено, що суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Як вбачається з матеріалів справи, відповідачка ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2 , виданим Відділом реєстрації актів цивільного стану Бориспільського міськрайонного управління юстиції Київської області.
З даним позовом ПАТ «Універсал Банк» звернувся  до суду 09 квітня 2015 року.
Отже, відповідачка ОСОБА_3 померла до звернення ПАТ «Універсал Банк» до суду із зазначеним позовом.
Відповідно до п.1 ч.1 ст.205 ЦПК України в редакції, чинній на час пред`явлення позову та розгляду справи судом першої інстанції, суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.
Аналогічною є норма, що міститься у п.1 ч.1 ст.255 ЦПК України, чинного на час розгляду справи апеляційним судом.
Суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо померла фізична особа, яка була однією зі сторін у справі, якщо спірні правовідносини не допускають правонаступництва (п.6 ч.1 ст.205 ЦПК України 2004 року).
Аналогічна норма міститься в п.7 ч.1 ст.255 ЦПК України в редакції, чинній з 15.12.2017 року.
З аналізу п.6 ч.1 ст.205 ЦПК України 2004 року (п.7 ч.1 ст.255 ЦПК України) вбачається, що правонаступників у справу можна залучити тільки у випадку, коли смерть особи сталася вже після набуття нею статусу сторони у справі, тобто після відкриття провадження у справі.
Відповідно до ст.25 ЦК України здатність мати цивільні права та обов`язки (цивільну правоздатність) мають усі фізичні особи. Цивільна правоздатність фізичної особи виникає в момент її народження. У випадках, установлених законом, охороняються інтереси зачатої, але ще не народженої дитини. У випадках, установлених законом, здатність мати окремі цивільні права та обов`язки може пов`язуватися з досягненням фізичною особою відповідного віку. Цивільна правоздатність фізичної особи припиняється в момент її смерті.
У ст.26 ЦК України визначено, що всі фізичні особи є рівними в здатності мати цивільні права та обов`язки. Фізична особа має всі особисті немайнові права, установлені Конституцією та цим кодексом. Фізична особа здатна мати всі майнові права, що встановлені цим кодексом, іншим законом. Фізична особа здатна мати інші цивільні права, що не встановлені Конституцією, цим кодексом, іншим законом, якщо вони не суперечать закону та моральним засадам суспільства. Фізична особа здатна мати обов`язки як учасник цивільних відносин.
Згідно із ч.1 ст.26 ЦПК України 2004 року у справах позовного провадження особами, які беруть участь у справі, є сторони, треті особи, представники сторін та третіх осіб (аналогічна норма в ч.1 ст.42 чинного ЦПК України).
У ст.28 ЦПК України 2004 року визначено, що здатність мати цивільні процесуальні права та обов`язки сторони, третьої особи, заявника, заінтересованої особи (цивільна процесуальна правоздатність) мають усі фізичні та юридичні особи (ст.46 чинного ЦПК України).
У ч.1 ст.29 ЦПК України 2004 року передбачено, що здатність особисто здійснювати цивільні процесуальні права та виконувати свої обов`язки в суді (цивільна процесуальна дієздатність) мають фізичні особи, які досягли повноліття, а також юридичні особи (ч.1 ст.47 чинного ЦПК України).
Системний аналіз указаних норм права, а також положень чч.1, 2, 4 ст.25, ч.1 ст.26 ЦК України та ч.2 ст.48 чинного ЦПК України дає підстави дійти висновку, що на момент звернення з позовом до суду відповідач у справі має бути живим. В іншому випадку провадження у справі не може бути відкрито, а відкрите - підлягає закриттю, оскільки справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства (п.1 ч.1 ст.255 чинного ЦПК України, п.1 ч.1 ст.205 ЦПК 2004 року України).
Відповідно до ч.1 ст.30 ЦПК України 2004 року сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач (ч.1 ст.48 чинного ЦПК України).
Аналіз зазначених норм процесуального права, а також положень чч.1, 2, 4 ст.25, ч.1 ст.26 ЦК України та ч.2 ст.48 чинного ЦПК України дозволяє дійти висновку, що на момент звернення з позовом до суду відповідач у справі повинен мати цивільну процесуальну правосуб`єктність. В іншому випадку провадження у справі не може бути відкрито, а відкрите - підлягає закриттю, оскільки справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства (п.1 ч.1 ст.255 чинного ЦПК України, п.1 ч.1 ст.205 ЦПК України 2004 року).
Норма ст.205 ЦПК України 2004 року (ст.255 чинного ЦПК України) є імперативною. Тобто за наявності підстав, визначених у пп.1-8 ч.1 ст.255 ЦПК України (пп.1-7 ст.205 ЦПК України 2004 року), незалежно від кількості процесуальних дій, які були вчинені судами та учасниками судового процесу під час розгляду справи, суд зобов`язаний закрити провадження у справі. На такі дії суду не впливає те, що у справі беруть участь відповідачі-спадкоємці, які на час розгляду справи мають цивільну процесуальну правосуб`єктність і не заявляли клопотання про закриття провадження у справі.
Вказаний висновок узгоджується з принципом правової визначеності, на якому неодноразово наголошував у своїй практиці Європейський суд з прав людини.
Відповідно до ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи впродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, установленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.
ЄСПЛ зауважує, що процесуальні норми призначені забезпечити належне здійснення правосуддя та дотримання принципу правової визначеності, а також що сторони повинні мати право очікувати, що ці норми застосовуються. Принцип правової визначеності застосовується не лише щодо сторін, а й щодо національних судів («Diya 97 v. Ukraine», №19164/04, § 47, ЄСПЛ, від 21.10.2010).
Отже, якщо позов пред`явлено до померлої особи, то відповідно до п.1 ч.1 ст.205 ЦПК України 2004 року, чинного на час пред`явлення позову та розгляду справи судом першої інстанції, суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, оскільки справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.
Якщо правонаступництво у справі допускається, то правонаступників можна залучити тільки у випадку, коли смерть особи сталася після набуття нею статусу сторони у справі, тобто після відкриття провадження.
При цьому незалежно від кількості процесуальних дій, які були вчинені судами та учасниками судового процесу під час розгляду справи, суд зобов`язаний закрити провадження у справі. На такі дії суду не впливає те, що у справі беруть участь відповідачі-спадкоємці, які на час розгляду справи мають цивільну процесуальну правосуб`єктність і не заявляли клопотання про закриття провадження у справі.
Вказані висновки містяться в постанові Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 20.06.2019 року у справі №185/998/16 та в постанові Верховного Суду  від 18 грудня 2019 року у справі №127/328/17.
В ході розгляду справи судом апеляційної інстанції встановлено, що у справі за позовомПублічного акціонерного товариства «Універсал Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення донарахованих відсотків та курсової різниці було ухвалено заочне рішення за відсутності відповідачів, які не були повідомлені належним чином про час та місце розгляду справи та виключно на підставі доказів, поданих позивачем. При цьому, до суду апеляційної інстанції було надано докази смерті відповідачки ОСОБА_3 до пред`явлення ПАТ «Універсал Банк» даного позову, що у відповідності до вказаних вище постанов Верховного Суду від 20.06.2019 року у справі №185/998/16 та від 18 грудня 2019 року у справі №127/328/17 є підставою для закриття провадження в частині позовних вимог ПАТ «Універсал Банк» до ОСОБА_3 .
Частиною 1 ст.377 ЦПК України визначено, що судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в апеляційному порядку повністю або частково з закриттям провадження у справі або залишенням позову без розгляду у відповідній частині з підстав, передбачених статтями 255 та 257 цього Кодексу.
Таким чином, провадження в частині позовних вимог ПАТ «Універсал Банк» до ОСОБА_3 про стягнення донарахованих відсотків та курсової різниці підлягає закриттю.
Щодо позовної вимоги Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення донарахованих відсотків колегія суддів враховує наступне.
Відповідно до частини другої статті 1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 («Позика») глави 71 («Позика. Кредит. Банківський вклад»), якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього кодексу.
Згідно із ч.1 ст.1048 ЦК позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів установлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Припис абз.2 ч.1 ст.1048 ЦК про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише в межах погодженого сторонами строку кредитування.
Враховуючи викладене, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із ч.2 ст.1050 ЦК. 
В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені ч.2 ст.625 ЦК, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.
Як встановлено вище, заочним рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 21.10.2013 року  позов ПАТ «Універсал Банк» задоволено та стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» борг за кредитним договором №102-2008-2143 від 02 липня 2008 року у розмірі 579 815,90 грн., а також витрати на оплату судового збору у розмірі 3441 грн. (а.с.59-60)
Вказаним рішення  суду встановлено, що заборгованість за кредитним договором станом на 27.12.2012 року в сумі 72 540,46 доларів США складається із:  простроченої заборгованості по кредиту - 614,79 доларів США;  суми дострокового стягнення кредиту - 62 429,92 доларів США;   відсотків - 9 459,22 доларів США;  підвищених відсотків - 36,53 доларів США.
При цьому, ухвалою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 28 вересня 2020 року заяву відповідача ОСОБА_1 задоволено. Заочне 
рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 21.10.2013 року у цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості скасовано та призначено вказану справу до судового розгляду в порядку загального позовного провадження.
До суду апеляційної інстанції апелянтом ОСОБА_1 подано копію вимоги Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» від 24.07.2012 року з якої вбачається, що станом на дату цієї вимоги розмір заборгованості позичальника по сплаті кредиту та нарахованим процентам за кредитним договором становить 68277,54 доларів США, з яких: - 291,62 дол. США - прострочена заборгованість за кредитом; - 62765,23 дол. США - строкова сума заборгованості за кредитом; - 5217,35 дол. США - проценти, нараховані за користування кредитними коштами; - 3,34 дол. США - підвищені відсотки/пеня за порушення виконання зобов`язань за кредитним договором. На підставі викладеного банк вимагав від позичальника, з моменту отримання цієї вимоги, негайно сплатити прострочену заборгованість за кредитним договором, проценти, нараховані за користування кредитними коштами, та штрафні санкції за порушення виконання зобов`язань. Також наголошено, що у випадку невиконання цієї вимоги термін повернення кредиту визнається банком таким, що настав достроково на шістдесят перший день з моменту отримання цієї вимоги та банк буде вимушений стягнути всю суму кредиту в примусовому порядку.
З огляду на відсутність в матеріалах справи доказів негайного виконання вказаної вимоги про повернення строкової заборгованості та подальше подання до суду у січні 2013 року позову про дострокове  стягнення заборгованості за кредитним договором, колегія суддів, з урахуванням ч.2 ст.1050 ЦК України, приходить до висновку про те, що надісланням вимоги про дострокову сплату боргу від 24.07.2012 року, ПАТ «Універсал Банк» змінило строк кредитування з 01.07.2028 року, який був передбачений кредитним договором, на 23.07.2012 року (шістдесят перший день з моменту надсилання/отримання цієї вимоги).
У даному позові ПАТ «Універсал Банк» просило суд стягнути солідарно з відповідачів заборгованість по донарахованих відсотках у розмірі 23 741,55 доларів США, що еквівалентно в національній валюті за офіційним курсом НБУ станом на дату розрахунку - 511 722,90 грн.
Вказана заборгованість  по відсотках донарахована за період з 28.12.2012 року по 12.03.2015 року, тобто за період після закінчення строку кредитування, який був змінений надісланням вимоги про дострокову сплату заборгованості, а саме: після 23.07.2012 року, що суперечить  правовій позиції, викладеній в постанові Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 року у справі №444/9519/12.
Таким чином, у справі, яка переглядається, вимоги банку про стягнення з відповідачів на користь позивача процентів після 23.07.2012 року не ґрунтуються на нормах чинного законодавства.
У ст.1050 ЦК України передбачено: якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст.625 цього кодексу.
За змістом ч.2 ст.625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Отже, у цій справі кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України, а не у вигляді стягнення процентів, однак таких вимог банк не заявляв, у зв`язку із чим позовні вимоги ПАТ «Універсал Банк» до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення донарахованих відсотків після закінчення строку дії кредитного договору, є необґрунтованими та задоволенню не підлягають.
Щодо позовної вимоги Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення курсової різниці, колегія суддів враховує наступне.
Згідно зі статтею 99 Конституції України грошовою одиницею України є гривня. Гривня є законним платіжним засобом на території України. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом (частини перша, друга статті 192 ЦК України).
Такі випадки передбачені статтею 193, частиною четвертою статті 524 ЦК України, Законом України від 16 квітня 1991 року № 959-XII «Про зовнішньоекономічну діяльність», Декретом Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року № 15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю», Законом України від 23 вересня 1994 року № 185/94-ВР «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті».
Згідно зі статтею 524 ЦК України зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті.
Відповідно до частини першої статті 533 ЦК України грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях.
Отже, гривня як національна валюта вважається єдиним законним платіжним засобом на території України.
Разом з тим, частина друга статті 533 ЦК України допускає, що сторони можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті.
У такому разі сума, що підлягає сплаті за зобов`язанням, визначається в гривнях за офіційним курсом Національного банку України, встановленим для відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не передбачений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.
Відповідно до Положення (стандарт) бухгалтерського обліку «Вплив змін валютних курсів», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 10 серпня 2000 року N 193, та Порядку відображення в обліку операцій в іноземній валюті, затвердженого наказом Державного казначейства України від 24 липня 2001 року № 126, іноземна валюта - це валюта інша, ніж валюта звітності.
Курсова різниця - це різниця, яка є наслідком відображення однакової кількості одиниць іноземної валюти в національну валюту України при різних валютних курсах. Курсові різниці визначаються за монетарними статтями балансу.
Монетарні статті - це статті балансу, що відображають грошові кошти в касі, на рахунках в установах банків, а також такі активи і зобов`язання, що будуть отримані чи сплачені у фіксованій чи визначеній сумі грошей або їх еквівалентів.
До монетарних статей відносяться грошові кошти в іноземній валюті, що знаходяться в касі чи на банківському рахунку підприємства; дебіторська заборгованість за відправлені нерезиденту товари, по якій очікується дохід в іноземній валюті; кредиторська заборгованість, що виникла внаслідок отримання підприємством товарів у нерезидента на умовах наступної оплати та для погашення якої, як очікується, підприємство сплатить певну суму грошових коштів в іноземній валюті.
Виходячи з поняття «курсова різниця», можна виділити чотири періоди, за які здійснюється перерахунок заборгованості в іноземній валюті для визначення курсових різниць. Це періоди між:
- датою відображення операції в бухгалтерському обліку і датою фактичного здійснення розрахунків;
- датою відображення операції в бухгалтерському обліку і датою складання бухгалтерської звітності за звітний період;
- датою складання бухгалтерської звітності за попередній звітний період і датою фактичного здійснення розрахунку;
- датою складання бухгалтерської звітності за попередній звітний період і датою складання бухгалтерського звіту за звітний період.
Курсові різниці розраховуються за положеннями (стандартами) бухгалтерського обліку.
Наведене дає право зробити висновок, що курсові різниці застосовуються у фінансовій звітності підприємств при веденні бухгалтерського обліку.
Відповідно до частини першої статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Згідно з ч.1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
У пункті 8 ч.2 статті 16 ЦК України зазначено, що способом захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.
Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках (ч.2 ст.16 ЦК України).
Заявляючи вимоги про стягнення курсової різниці, позивач просив стягнути її, як збитки, на підставі статті 22 ЦК України.
Частиною 1 ст. 11 ЦПК України, в редакції на час звернення до суду з позовом та ухвалення оскаржуваного судового рішення, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. 
Відповідно до частини першої статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.
Відповідно до частини другої статті 22 ЦК України, збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).
Відшкодування збитків є однією із форм або заходів цивільно-правової відповідальності, яка вважається загальною або універсальною саме в силу правил статті 22 ЦК України, оскільки частиною першою визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Тобто порушення цивільного права, яке потягнуло за собою завдання особі майнових збитків, саме по собі є основною підставою для їх відшкодування.
Відповідно до статті 22 ЦК України у вигляді упущеної вигоди відшкодовуються тільки ті збитки, які б могли бути реально отримані при належному виконанні зобов`язання.
Відповідно до частини четвертої статті 623 ЦК України при визначенні неодержаних доходів (упущеної вигоди) враховуються заходи, вжиті кредитором щодо їх одержання.
Кредитор, який вимагає відшкодування збитків, має довести: неправомірність поведінки особи; наявність шкоди; причинний зв`язок між протиправною поведінкою та шкодою, що є обов`язковою умовою відповідальності та виражається в тому, що шкода має виступати об`єктивним наслідком поведінки завдавача шкоди; вина завдавача шкоди, за виключенням випадків, коли в силу прямої вказівки закону обов`язок відшкодування завданої шкоди покладається на відповідальну особу незалежно від вини. З іншого боку, боржник має право доводити відсутність своєї вини (стаття 614 ЦК України).
Таким чином, у вигляді упущеної вигоди відшкодовуються тільки ті збитки у розмірі доходів, які б могли бути реально отримані.
Пред`явлення вимоги про відшкодування неодержаних доходів (упущеної вигоди) покладає на кредитора обов`язок довести, що ці доходи (вигода) не є абстрактними, а дійсно були б ним отримані.
Позивач повинен довести також, що він міг і повинен був отримати визначені доходи, і тільки неправомірні дії відповідача стали єдиною і достатньою причиною, яка позбавила його можливості отримати прибуток.
Тобто, «курсова різниця» жодним чином не може бути упущеною вигодою, оскільки кредитор міг і не отримати такі доходи. Коливання курсу валют, що призвело до курсової різниці, не можна розцінювати як неправомірні дії боржника, що призвели до позбавлення кредитора можливості отримати прибуток.
У даному випадку встановлено, що заочним рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 21.10.2013 року  позов ПАТ «Універсал Банк» задоволено та стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» борг за кредитним договором №102-2008-2143 від 02 липня 2008 року у розмірі 579 815,90 грн., а також витрати на оплату судового збору у розмірі 3441 грн. 
З вказаного рішення вбачається, що позивач, обґрунтовуючи вказаний позов, посилався на те, що у зв`язку з неналежним виконанням  відповідачами кредитного договору утворилася заборгованість, яка станом на 27.12.2012 року дорівнює 72 540,46 доларів США, що в еквіваленті на дату виконання розрахунку становить 579 815,90 грн., яку представник позивача просив стягнути примусово в солідарному порядку.
Отже, в даному випадку кредитор - ПАТ «Універсал Банк», реалізуючи право на звернення до суду і принцип диспозитивності щодо можливості самостійно визначити позовні вимоги та спосіб захисту порушеного права, самостійно визначив заборгованість за договором кредиту у національній валюті - гривні, вказавши, що саме 579 815,90 грн. є повною сумою боргу.
Зазначені висновки узгоджуються з висновками про застосування норм права, викладеними у постанові Великої Палати Верховного Суду від 30 травня 2018 року (справа № 750/8676/15-ц, провадження № 14-79цс18).
При виборі та застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (ч.4 ст.263 ЦПК України).
Крім того,  ухвалою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 28 вересня 2020 року заяву відповідача ОСОБА_1 задоволено. Заочне 
рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 21.10.2013 року у цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості скасовано та призначено вказану справу до судового розгляду в порядку загального позовного провадження.
З урахуванням наведеного, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позовної вимоги ПАТ «Універсал Банк» про стягнення з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 курсової різниці з огляду на недоведеність та безпідставність цієї вимоги.
Враховуючи зазначене, оцінивши в сукупності докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга відповідача ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню, заочне рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 20 липня 2015 року підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про закриття провадження   в частині позовних вимог Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» до ОСОБА_3 про стягнення донарахованих відсотків та курсової різниці та про  відмову  у  задоволенні позову Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення донарахованих відсотків та курсової різниці.
Згідно  вимог ч. 13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Відповідно до ч. 1 цієї статті,  судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог.
За подання апеляційної скарги ОСОБА_1 сплачено 5481 грн. судового збору.
В результаті перегляду рішення суду першої інстанції апеляційну скаргу задоволено частково та ухвалено нове судове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та про закриття провадження в частині вимог банку до ОСОБА_3 , а тому з  Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк»  на користь ОСОБА_1 підлягають  стягненню  5481 грн. судового збору, сплаченого за подання апеляційної скарги.
Керуючись ст.ст. 22,524,533,1048,1050,1054 ЦК України, ст.ст.26,28,29,30,205 ЦПК України 2004 року, ст.ст. 48,141, 255,263, 367, 368, 374, 376, 381- 384 ЦПК України 2017 року, суд,-
 
п о с т а н о в и в :
 
Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_1 задовольнити частково.
Заочне рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 20 липня 2015 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.
Провадження в частині позовних вимог Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» до ОСОБА_3 про стягнення донарахованих відсотків та курсової різниці - закрити.
У задоволенні позову Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення донарахованих відсотків та курсової різниці - відмовити. 
Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» (код ЄДРПОУ - 21133352) на користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер - НОМЕР_3 ) 5481 грн. судового збору, сплаченого за подання апеляційної скарги.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини постанови, зазначений строк обчислюється з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст судового рішення складено  16 жовтня 2020 року.

               Головуючий:                                              Судді: