УКРАЇНА 
Житомирський апеляційний суд 

Справа №296/5626/19 Головуючий у 1-й інст. Рожкова О.С. 
Категорія 61 Доповідач Шевчук А. М. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 листопада 2020 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючої судді Шевчук А.М.,   
                                 суддів: Талько О.Б., Коломієць О.С.,
з участю секретаря судового засідання Баліцької Т.М.,
       
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі 
цивільну справу №296/5626/19 за позовом  ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Оператор газорозподільних систем «Житомиргаз», третя особа: Акціонерне товариство «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України», про визнання дій протиправними, зобов`язання встановити газовий лічильник
за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Оператор газорозподільних систем «Житомиргаз» 
на рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 31 січня 2020 року, яке ухвалене під головуванням судді Рожкової О.С. у м. Житомирі,

в с т а н о в и в:

У червні 2019 року  ОСОБА_1  звернулася до суду із позовом до Акціонерного товариства «Оператор газорозподільних систем «Житомиргаз». Просила визнати дії відповідача протиправними і зобов`язати встановити у квартирі АДРЕСА_1 безкоштовний газовий лічильник за рахунок відповідача з цільовим призначенням для приготування їжі; стягнути компенсацію у відповідності до ч.2 ст.138 ЦПК України в сумі 556,40 грн. Свої вимоги обґрунтовувала тим, що є власником квартири АДРЕСА_1 . У 2018 році звернулася до відповідача із заявою про встановлення у її квартирі газового лічильника, але отримала відмову, мотивовану тим, що введено в експлуатацію будинковий вузол обліку газу. Вважає відмову протиправною і такою, що суперечить Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу», за яким суб`єкти господарювання, які здійснюють розподіл природного газу на відповідній території зобов`язані забезпечити встановлення лічильників газу для населення, що проживає у квартирах та приватних будинках, в яких газ використовується тільки для приготування їжі - до 1 січня 2021 року. Вважає, що діями відповідача порушені її права, як споживача послуг газопостачання. Посилаючись на положення ч.2 ст.138 ЦПК України, вважає, що на її користь з відповідача підлягає стягненню компенсація за відрив від звичних занять – подачу позову до суду, участь у підготовчому засіданні та орієнтовно у двох судових засіданнях, яка обчислюється пропорційно від розміру мінімальної заробітної плати і складає 556,40 грн.

Рішенням Корольовського районного суду м. Житомира від 31 січня 2020 року позов задоволено частково. Визнано неправомірними дії Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Житомиргаз" по не встановленню в квартирі АДРЕСА_1 індивідуального газового лічильника для приготування їжі ОСОБА_1 . Зобов`язано АТ "Оператор газорозподільної системи "Житомиргаз" за свій рахунок здійснити встановлення в квартирі АДРЕСА_1 індивідуального газового лічильника для приготування їжі ОСОБА_1 у строк до 01 січня 2021 року. У задоволенні решти вимог відмовлено та вирішено питання судових витрат.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, АТ «Оператор газорозподільних систем «Житомиргаз» подало апеляційну скаргу. Посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі. Зазначає, що на виконання вимог Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» в редакції від 09 квітня 2015 року в будинку АДРЕСА_2 01 березня 2017 року встановлено будинковий вузол обліку газу, оскільки встановлення такого вимагалося до 01 січня 2018 року. Позивач не надала суду доказів, які свідчили б про її відмову або заперечення щодо встановлення будинкового вузла обліку. З моменту встановлення будинкового вузла обліку розподіл газу здійснюється відповідно до Тимчасового положення про порядок проведення розрахунків за надання населенню послуг з газопостачання в умовах використання загальнобудинкового вузла обліку, затвердженого постановою КМУ від 16 травня 2002 року №620. Відповідно до вказаного положення у разі незгоди власника квартири розраховуватися за спожитий газ за показаннями будинкового вузла обліку на будинок він може встановити квартирний лічильник газу окремо на квартиру за власні кошти. Окрім того, 2021 рік ще не настав, а тому висновок суду про те, що товариство не забезпечило помешкання позивача у строк до 01 січня 2021 року індивідуальним лічильником газу є неправильним. Наголошує, що дії товариства із встановлення загальнобудинкових лічильників газу були предметом розгляду Верховного Суду в справі №296/6536/17-ц, висновки суду в якій мають преюдиційне значення для даної справи. Висновок про правомірність дій щодо встановлення загальнобудинкових лічильників газу висловлений також Верховним Судом у постанові від 06 листопада 2019 року в справі №161/15083/16-ц. Законом України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» в редакції, яка діяла до 20 січня 2018 року, не передбачалося обов`язку забезпечення комерційного обліку газу саме шляхом встановлення індивідуального лічильника газу.

ОСОБА_1 подала відзив на апеляційну скаргу. Просить у задоволенні апеляційної скарги відмовити та залишити рішення суду першої інстанції без змін. 

Ухвалою Житомирського апеляційного суду від 10 червня 2020 року до участі в справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача залучено Акціонерне товариство «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України».

АТ «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» направило на адресу апеляційного суду письмові пояснення, які просить врахувати під час розгляду справи. Наполягає на тому, що відповідно до приписів Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» обов`язок встановлювати індивідуальні лічильники природного газу для всіх побутових споживачів покладено на операторів газорозподільних мереж та має бути виконаний ними у строк до 01 січня 2021 року. Суб`єктом господарювання, що здійснює розподіл природного газу в місті Житомирі є саме АТ «Оператор газорозподільних систем «Житомиргаз».

АТ «Оператор газорозподільних систем «Житомиргаз» на письмові пояснення АТ «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» подало заперечення, в якому зазначило, що у відповідності до п.п.4,5 постанови КМУ від 30 січня 2019 року №63 «Про деякі питання споживання природного газу побутовими споживачами» рекомендовано ПАТ “Національна акціонерна компанія “Нафтогаз України” разом з операторами газорозподільних систем забезпечити встановлення індивідуальних лічильників природного газу за заявами побутових споживачів. Міністерству економічного розвитку і торгівлі разом з Публічним акціонерним товариством “Національна акціонерна компанія “Нафтогаз України” забезпечити врахування у фінансовому плані товариства витрати на встановлення індивідуальних лічильників газу для побутових споживачів. Слід зауважити, що в частині першій ст. 3 Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» зазначено, що фінансування робіт із оснащення лічильниками газу населення здійснюється за рахунок, зокрема, інших джерел, не заборонених законодавством. Окрім того, слід звернути увагу на лист від 29 квітня 2020 року №3221/08/27740-09 Міністерства розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України, в якому зазначено завдання Мінекономіки забезпечити врахування у фінансовому плані Компанії витрати на встановлення індивідуальних лічильників газу для побутових споживачів. Фінансовий план НАСК «Нафтогаз України» на 2019 рік, затверджений КМУ від 18 грудня 2019 року №1286-р, передбачав у складі витрат на інвестиційну діяльність видатки на придбання та встановлення індивідуальних лічильників газу для побутових споживачів у сумі 2 700 млн. гривень.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до положень ст.367 ЦПК України, колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку, що апеляційна скарга не може бути задоволена з огляду на наступне.

Матеріалами справи доводиться та судом установлено, що ОСОБА_1 проживає та є власником квартири АДРЕСА_1 (а.с.3-4,7).

На ім`я ОСОБА_1 за адресою проживання відкритий особовий рахунок для сплати коштів за газ. Індивідуальний лічильник газу в квартирі позивача не встановлений.

На звернення позивача щодо встановлення індивідуального газового лічильника листом від 11 лютого 2019 року ПАТ "Житомиргаз" повідомило про встановлення 01 березня 2017 року в будинку АДРЕСА_2 та введення в експлуатацію будинкового вузла обліку газу (а.с.11). У листі також йдеться про те, що за адресами, де встановлено загальнобудинковий лічильник природного газу за рахунок коштів газорозподільного підприємства, облік газу вважається забезпеченим відповідно до вимог Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу», що не передбачає встановлення індивідуальних лічильників природного газу за рахунок коштів газорозподільного підприємства, а тому підстав для встановлення індивідуального лічильника газу у ПАТ «Житомиргаз» немає. Зазначено також, що для встановлення індивідуального лічильника газу за власні кошти ОСОБА_1 необхідно звернутися в спеціалізовану організацію, яка має відповідні ліцензії (а.с.11).

Також, 06 грудня 2018 року ТОВ "Житомиргаз збут", на попереднє звернення позивача та лист виконавчого комітету Житомирської міської ради в 2018 році, надало  ОСОБА_1 відповідь, у якій зазначило, що відповідно до п.13 розділу ІІІ Правил постачання природного газу, затверджених постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, від 30 вересня 2015 року №2496, а також відповідно до п.4.4. розділу Типового договору постачання природного газу побутовим споживачам розрахунки за послуги з газопостачання здійснюються відповідно до даних Оператора ГРМ про об`єм (обсяг) газу, визначений за підсумками місяця за договором розподілу природного газу, укладеного між побутовим споживачем та Оператором ГРМ. ТОВ "Житомиргаз збут" при здійсненні нарахувань за поставлений природний газ керується даними, наданими виключно Оператором ГРМ, в даному випадку ПАТ "Житомиргаз", відповідно до отриманої ліцензії з розподілу природного газу, затвердженої постановою НКРЕКП від 19 березня 2015 року №811 на території м. Житомир та Житомирської області. Питання встановлення газового лічильника не відноситься до компетенції товариства (а.с.12, 13).

Відповідно до частини першої ст.5 Закону України «Про захист прав споживачів» держава забезпечує споживачам захист їх прав, надає можливість вільного вибору продукції, здобуття знань і кваліфікації, необхідних для прийняття самостійних рішень під час придбання та використання продукції відповідно до їх потреб, і гарантує придбання або одержання продукції іншими законними способами в обсязі, що забезпечує рівень споживання, достатній для підтримання здоров`я і життєдіяльності.

За змістом ст.21 зазначеного Закону права споживача вважаються в будь-якому разі порушеними, якщо при реалізації продукції будь-яким чином порушується свобода волевиявлення споживача та/або висловлене ним волевиявлення.

Згідно з пунктами третім, четвертим і сьомим частини першої ст.21 Закону України «Про захист прав споживачів», окрім інших випадків порушень прав споживачів,  права споживача вважаються в будь-якому разі порушеними, якщо виконавець послуги нав`язує такі умови одержання послуги, які ставлять споживача у нерівне становище порівняно з іншими споживачами, порушується принцип рівності сторін договору, ціну продукції визначено неналежним чином.

Правові, економічні та організаційні засади забезпечення всіх категорій споживачів вузлами обліку природного газу з метою запровадження повного комерційного (приладового) обліку природного газу визначені Законом України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу».

Відповідно до глави 1 розділу 1 Кодексу газорозподільних систем ГРМ – суб`єкт господарювання, що на підставі ліцензії здійснює діяльність з розподілу природного газу газорозподільною системою, яка знаходиться у його власності або користуванні відповідно до законодавства, та здійснює щодо неї функції оперативно-технологічного управління.

За змістом ст.1 Законом України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» споживачі природного газу - це фізичні особи (населення), фізичні особи-підприємці та юридичні особи, які відповідно до договору користуються послугами з газопостачання та використовують природний газ для приготування їжі, опалення, підігріву води, а також як паливо або сировину.

Споживачем природного газу в даних правовідносинах є ОСОБА_1 , а АТ «Оператор газорозподільних систем «Житомиргаз» - Оператором ГРМ, виконавцем комунальної послуги, спрямованої на задоволення потреби фізичної особи у забезпеченні газопостачанням.

Відповідно до частин першої та другої ст.3 Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу»  фінансування робіт з оснащення лічильниками газу населення здійснюється за рахунок: коштів суб`єктів господарювання, що здійснюють розподіл природного газу на відповідній території; коштів відповідного бюджету, крім коштів місцевих бюджетів.

Побутові споживачі природного газу – фізичні особи (населення) можуть самостійно забезпечити встановлення індивідуальних приладів обліку природного газу (індивідуальних лічильників) з подальшою компенсацією таких витрат за рахунок коштів, які ними сплачуються за тарифом на розподіл природного газу. Порядок і розміри компенсації витрат на придбання та встановлення індивідуальних приладів обліку природного газу для споживачів природного газу - фізичних осіб (населення) встановлюються Кабінетом Міністрів України. Для споживачів природного газу - фізичних осіб (населення), які встановлять лічильники протягом 2018 року, відповідна компенсація здійснюється протягом 12 місяців. 

Згідно з приписами ст.6 Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» суб`єкти господарювання, що здійснюють розподіл природного газу на відповідній території, зобов`язані, зокрема, забезпечити встановлення лічильників газу: для населення, що проживає у квартирах та приватних будинках, в яких газ використовується: комплексно, у тому числі для опалення, - до 01 січня 2012 року; для підігріву води та приготування їжі - до 01 січня 2016 року; тільки для приготування їжі - до 01 січня 2021 року.

Отже, вищезазначена норма передбачає обов`язок газорозподільної організації встановити саме квартирні прилади обліку газу в багатоквартирному будинку.

Разом із тим, згідно зі статтею 6  Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» суб`єкти господарювання, які здійснюють розподіл природного газу на відповідній території, зобов`язані забезпечити встановлення лічильників газу для населення, що проживає у квартирах та житлових будинках, в яких газ використовується тільки для приготування їжі - до 01 січня 2021 року, що спростовує доводи відповідача про те, що останній, як суб`єкт господарювання, не зобов`язаний встановлювати за власний рахунок індивідуальні лічильники газу. Встановлення відповідачем з 01 березня 2017 року в будинку АДРЕСА_2 , в якому проживає позивач, загальнобудинкового лічильника обліку природного газу, не звільняє відповідача, з урахуванням вимог даного Закону, від його обов`язку встановити індивідуальний лічильник позивачу. 

Також зміст ст.6 Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» свідчить про наявність безумовного обов`язку відповідних суб`єктів господарювання – газорозподільних організацій забезпечити встановлення лічильників для такої категорії споживачів природного газу, як населення, у вигляді приладів обліку природного газу, що дозволяють визначати обсяги споживання газу кожним окремим споживачем. При цьому таких споживачів не зобов`язано відшукувати джерела фінансування приладів та робіт, які підлягають встановленню, або забезпечувати цими приладами відповідних суб`єктів господарювання. 

Викладеним вище спростовуються посилання на те, що за постановами КМУ від 30 січня 2019 року №63 «Про деякі питання споживання природного газу побутовими споживачами» та від 14 серпня 2019 року №807 «Положення про порядок призначення житлових субсидій» позивач може встановити індивідуальний прилад обліку природного газу (індивідуальний лічильник), але за власний рахунок, з подальшою компенсацією таких витрат за рахунок коштів в порядку, встановленому КМУ, оскільки зазначені положення не виключають обов`язку відповідача встановити позивачу прилад індивідуального обліку природного газу. Окрім того, із матеріалів справи вбачається, що позивач сплачувала за газопостання за встановленими тарифами, в яких були передбачені витрати на встановлення лічильників газу, в тому числі безпосередньо індивідуальних, а тому, відповідач зобов`язаний надати послуги, які оплачені позивачем. Окрім того, закон має вищу юридичну силу, ніж підзаконний нормативний акт.

Суд першої інстанції, враховуючи частину першу ст. 3 Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу», дійшов правильного висновку, що відповідно до фінансування робіт з оснащення лічильниками газу населення здійснюється за рахунок: коштів суб`єктів господарювання, що здійснюють розподіл природного газу на відповідній території; коштів відповідного бюджету, крім коштів місцевих бюджетів, оскільки саме на відповідача покладений обов`язок встановлення лічильників газу і саме відповідач повинен вживати заходів щодо залучення інших джерел фінансування цих робіт. Однак, скаржник будь яких заходів для фінансування вказаних робіт за рахунок будь якого бюджету, не вживав.

Отже, колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що саме на відповідача покладений обов`язок встановлення лічильників газу, а тому саме він має вживати заходів щодо залучення інших джерел фінансування цих робіт. 

Встановлення позивачу індивідуального лічильника забезпечить оплату саме того об`єму газу, який ним спожитий, що буде відповідати такому завданню цивільного судочинства, як справедливість. Встановлення газового лічильника на будинок не виключає виконання обов`язку встановити індивідуальний лічильник газу у квартирі споживача та не може свідчити про подвійні витрати відповідача, оскільки доказів того, що позивач надавала згоду на встановлення лічильника газу на будинок та при цьому відмовилась від реалізації свого права на встановлення індивідуального лічильника газу у квартирі за рахунок відповідача, відсутні.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції. Додаткового правового обґрунтування не потребується. Нових обставин чи доказів, які не були предметом дослідження судом першої інстанції та могли б вплинути на правильність висновків суду, відповідачем не надано.

Суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому апеляційний суд його залишає без змін.

За приписами ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст.259,268,367-368,374-375,381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Оператор газорозподільних систем «Житомиргаз» залишити без задоволення, а рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 31 січня 2020 року – без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуюча Судді: 

Повний текст постанови складений 11 листопада 2020 року.