ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 554/1251/20  Номер провадження 22-ц/814/2382/20	Головуючий у 1-й інстанції Чуванова А.М.  Доповідач ап. інст. Кузнєцова О. Ю.	

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 грудня 2020 року 	м. Полтава	

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:
головуючого судді: Кузнєцової О.Ю. 
суддів: Обідіної О.І., Прядкіної О.В.
секретар Гнатюк О.С.

імена (найменування) сторін:
позивач:  ОСОБА_1 
відповідач: територіальна громада м. Полтави в особі Полтавської міської ради

розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу Полтавської міської ради
на рішення Октябрського районного суду м. Полтави, ухвалене 07 вересня 2020 року у складі судді Чуванової А.М.
у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Територіальної громади м. Полтави в особі Полтавської міської ради, третя особа Приватний нотаріус Полтавського міського нотаріального округу Медвєдєва В.І., про встановлення факту проживання чоловіка і жінки однією сім`єю без шлюбу,-

В С Т А Н О В И В :
У лютому 2020 року ОСОБА_1 звернулась до суду із вказаним позовом та просила встановити факт її проживання з ОСОБА_2 однією сім`єю без реєстрації шлюбу з грудня 1988 року.
В обґрунтування позовних вимог вказувала, що у грудні 1988 року вона та ОСОБА_2 утворили сім`ю, проте шлюб не зареєстрували.
Зазначала, що вони почали проживати у квартирі за адресою АДРЕСА_1 , де вона була зареєстрована зі своїми дітьми та ОСОБА_2 , вели спільне господарство, мали спільний бюджет та виховували її дітей.
У подальшому вони за спільні кошти та в інтересах сім`ї придбавали житло, де були зареєстровані та спільно проживали однією сім`єю.
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 помер. Після його смерті відкрилась спадщина, тому вона звернулась до приватного нотаріуса Полтавського міського нотаріального округу Медвєдєвої В.І. Спадкова справа зареєстрована нотаріусом 12.07.2019 року за № 19/2019 за її заявою про прийняття спадщини за № 54. Проте, у зв`язку із відсутністю свідоцтва про реєстрацію шлюбу між нею та спадкодавцем, нотаріус винесла постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії.
Рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 07 вересня 2020 року, з урахуванням ухвали про виправлення описки від 16 вересня 2020 року, позов ОСОБА_1 задоволено.
Встановлено факт проживання ОСОБА_2 та ОСОБА_1 однією сім`єю без реєстрації шлюбу з 01 січня 2004 року.
Не погодившись із вказаним рішенням, його в апеляційному порядку оскаржила Полтавська міська рада, просила скасувати його та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог  ОСОБА_1 у повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.
Заслухавши доповідь судді доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційних скарг та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. 
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Судове рішення ухвалене у справі повною мірою відповідає вказаним вимогам.
Як вбачається з матеріалів справи та не спростовується сторонами, згідно розпорядження № 91 від 25 липня 1988 року ОСОБА_1 отримала квартиру за адресою АДРЕСА_1 , як працівниця заводу штучних алмазів та алмазного інструменту ім. 50-річчя СРСР (т. 1 а.с. 14).
Згідно довідок від 18 квітня 2005 року та від 11 квітня 2007 року (т. 1 а.с. 13, 15), ОСОБА_1 та ОСОБА_2 були зареєстровані за вищевказаною адресою.
Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта, квартира по АДРЕСА_2 і квартира по АДРЕСА_3 належать на праві власності ОСОБА_2 (т. 1 а.с. 163-176).
ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Полтаві помер ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 , виданого Шевченківським районним у місті Полтаві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Полтавській області, актовий запис № 830 від 11.06.2019 року (т. 1 а.с. 10).
Смерть ОСОБА_2 настала вдома за адресою: АДРЕСА_3 (т.1 а.с. 12 - лікарське свідоцтво про смерть № 765; а.с. 209-219 - матеріали кримінального провадження), де був зареєстрований разом з ОСОБА_1 з 03 лютого 2009 року.
Постановою від 24 грудня 2019 року приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу Медвєдєвою В.І. відмовлено ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на спадкове майно після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 , у зв`язку з тим, що заявлені права не відповідають вимогам встановлених законодавством. Спадкова справа після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 заведена 12 липня 2019 року за № 19/2019 за заявою №54 від ОСОБА_1 про прийняття спадщини за законом (т. 1 а.с. 29).
Згідно із частиною другою статті 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.
Відповідно до вимог статті 74 СК України якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу.
З урахуванням зазначеного, вирішуючи спір про поділ майна, необхідно як установити як обсяг спільного нажитого майна, так і з`ясувати час та джерела його придбання, а вирішуючи питання про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, суд має установити факти: спільного проживання однією сім`єю; спільний побут; взаємні права та обов`язки (статті 3, 74 СК України).
У постанові Великої палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 554/8023/15-ц (провадження № 14-130цс19) зроблено висновок, що «вирішуючи спір про поділ майна, необхідно установити як обсяг спільного нажитого майна, так і з`ясувати час та джерела його придбання, а вирішуючи питання про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, суд має установити факти: спільного проживання однією сім`єю; спільний побут; взаємні права та обов`язки».
Обов`язковою умовою для визнання чоловіка та жінки такими, що перебувають у фактичних шлюбних відносинах, крім власне факту спільного проживання, є наявність спільного бюджету, спільного харчування, купівлі майна для спільного користування, участі у спільних витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин.
За змістом статті 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає.
Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.
Закон не визначає, які конкретно докази визнаються беззаперечним підтвердженням факту спільного проживання, тому вирішення питання про належність і допустимість таких доказів є обов`язком суду при їх оцінці.
Обов`язок доказування певних обставин лежить на стороні, яка посилається на них як на підставу своїх вимог та заперечень. Недоведеність обставин, на наявності яких наполягає позивач - є підставою для відмови у позові; а у разі, якщо на тому наполягає відповідач - для відхилення його заперечень проти позову.
Полтавська міська рада заперечує доведеність факту спільного проживання  ОСОБА_2 та ОСОБА_1 однією сім`єю без реєстрації шлюбу з 01 січня 2004 року. При цьому, доказів, які б спростовували цей факт не надає, обмежуючись переоцінкою наявних у справі доказів.
Проте, ОСОБА_1 відповідно до вимог ст. 81 ЦПК України надала достатні докази, які у своїй сукупності та взаємозв`язку підтверджують наявність спільного бюджету, спільного харчування, купівлі майна для спільного користування, участі у спільних витратах на утримання житла, надання взаємної допомоги,, спільне виховання та утримання дітей позивача, інших обставин, які засвідчують реальність її сімейних відносин з ОСОБА_2 .
Так, згідно довідки, виданої ОСОБА_2 (т. 1 а.с. 15), ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з серпня 1988 року та з листопада 2000 року відповідно, були зареєстровані та проживали у квартирі за адресою АДРЕСА_1 , яка перебувала у володінні та користуванні ОСОБА_1 .
У подальшому ОСОБА_1 та її донька ОСОБА_3 стали власниками по Ѕ частині вказаної квартири (т. 1 а.с. 174-175).
На підставі договору міни від 13 липня 2007 року ОСОБА_1 та її донька ОСОБА_3 набули право спільної часткової власності (по 1/2 частині) на квартиру за адресою АДРЕСА_4 (т. 1 а.с. 173-174).
У період з вересня 2007 року по лютий 2009 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 проживали та були зареєстровані у вказаній квартирі (т. 1 а.с. 7-9).
19 січня 2009 року ОСОБА_2 став власником квартири АДРЕСА_3 , де з лютого 2009 року проживав та був зареєстрований разом з ОСОБА_1 (т. 1 а.с. 11).
Таким чином, факт спільного проживання ОСОБА_2 та ОСОБА_1 достовірно підтверджений вищевказаними доказами. Більше того, даний факт не спростовується і відповідачем.
Зазначені обставини свідчать про те, що між сторонами існували домовленості щодо спільного користування житловими приміщеннями, оскільки ОСОБА_2 та ОСОБА_1 тривалий час спільно проживали у різних житлових приміщеннях, різного планування та характеристик. 
Той факт, що взаємовідносини ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , які проживали разом, мали характер сімейних, підтверджується наступники доказами.
Згідно рахунків на оплату комунальних послуг в квартирі за адресою  АДРЕСА_1  оплата здійснювалась ОСОБА_1 , із врахуванням 3-х мешканців та пільги ОСОБА_2 як інваліда війни (т. 1 а.с. 30-32).
Відповідно розрахункових книжок, ОСОБА_1 проводилася оплата за комунальні послуги із врахуванням одного пільговика по квартирі, яким є ОСОБА_2 , за адресою АДРЕСА_4 (т. 1 а.с. 33-38).
Придбання домашньої побутової техніки та будівельних матеріалів ОСОБА_2 підтверджується чеками та видатковими накладними (т. 1 а.с. 41-45).
Згідно договорів про користування торговим місцем, актів прийому-передачі торгового місця, виписок, витягів, ФОП ОСОБА_1 та ФОП ОСОБА_2 , які проживають за адресою АДРЕСА_3 , займалися підприємницькою діяльністю, зокрема роздрібною торгівлею з лотків і на ринках текстильними виробами, одягом і взуттям (т. 1 а.с. 99-113).
Вказане свідчить про те, що особами, які спільно проживали, здійснювалися спільні витрати на утримання та облаштування житла, в якому вони проживали, що є ознакою наявності спільного сімейного бюджету. Зазначене також підтверджується і спільним веденням підприємницької діяльності.
Квартира АДРЕСА_3 була придбана ОСОБА_2 в період спільного проживання з ОСОБА_1 . Зазначені особи зареєстрували своє місце проживання у вказаній квартирі в один день 03 лютого 2009 року. Зазначені обставини, наявність спільного бюджету,а також показання свідків, підтверджують, що житло було придбано за спільні кошти та в інтересах сім`ї.
Згідно відповіді Полтавської міської Спілки ветеранів в Афганістані, ОСОБА_2 був членом цієї спілки з 2000 року. ОСОБА_1 , як дружина померлого, зверталася до Спілки і отримала допомогу на поховання в розмірі 2500 гривень на підставі рішення Полтавської міської ради від 21 серпня 2019 року.
Саме ОСОБА_1 займалася похованням ОСОБА_2 та встановленням пам`ятника (т. 1 а.с. 116-117, 119; 188-192).
Наявність сімейних відносин ОСОБА_1 та ОСОБА_2 повною мірою підтверджуються і показаннями свідків, допитаних в суді першої інстанції.
Свідок ОСОБА_4 зазначила, що разом із ОСОБА_1 та ОСОБА_2 вселялась в 2009 році в новобудову по АДРЕСА_5 . Зазначала, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 разом робили ремонт квартири та облаштовували її меблями, разом працювали, жили як подружня пара. Вказувала, що до моменту смерті ОСОБА_2 була упевнена, що він є чоловіком ОСОБА_1 , бо вони разом проживали, у них були дуже добрі стосунки, до них у гості приходили діти та онуки.
Свідок ОСОБА_5 вказала, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 знає більше 20 років. Вони разом позичали кошти на придбання спільної квартири у 2009 році у розмірі 100 000 грн. Позичені кошти також віддавали разом. Характер їх стосунків відповідав стосункам чоловіка та жінки. Вказувала, що дізналась про те, що між ними не було зареєстровано шлюб виключно після смерті ОСОБА_2 . Для неї це була несподіванка, оскільки весь час вважала ОСОБА_1 та ОСОБА_2 чоловіком та дружиною, а дітей позивача їх спільними дітьми. Зазначала також, що в них був спільний бізнес, яким вони спільно займалися близько 20 років. Вона знає це, оскільки також є приватним підприємцем і працювала на ринку «Алмазний». Вона бачила як ОСОБА_2 привозив товар, а ОСОБА_1 його реалізовувала.
Свідок ОСОБА_6 вказала, що знає ОСОБА_2 та ОСОБА_1 приблизно з 2000 року. Вони спільно займались торгівлею на ринку та мали спільний сімейний бюджет. Весь час до смерті ОСОБА_2 вона сприймала їх як чоловіка і дружину у яких двоє дочок.
Свідок ОСОБА_7 , рідна сестра ОСОБА_2 , вказала, що її брат та ОСОБА_1 близько 30 років жили однією сім`єю як чоловік та жінка. У ОСОБА_1 та ОСОБА_2 був спільний бізнес, спільне майно, спільний бюджет. На весіллі доньок ОСОБА_1 ОСОБА_2 виступав як батько, оскільки був для них як рідний. Вони за час спільного проживання придбали декілька квартир, частину з яких оформили на ОСОБА_2 , а частину на ОСОБА_1 . Вона, як сестра, могла претендувати на спадщину після смерті брата, але вона спадщину не прийняла, бо вони з ОСОБА_1 все нажили разом і все спільне майно має лишитися їй, як дружині померлого. 
Зазначала, що її брат не міг оговтатися після війни в Афганістані та інколи в нього траплялися запої. Такий випадок був у 2015 році і йому допомагала в лікуванні ОСОБА_1 , оскільки він за власним бажанням лікувався в психіатричній лікарні.
Свідок ОСОБА_4 вказувала, що знає ОСОБА_1 та ОСОБА_2 близько 12 років, оскільки працювала на ринку «Алмазний» двірником. Зазначила, що в них були добрі сімейні стосунки, вони завжди допомагали один одному. На ринок вони приїздили разом на легковому автомобілі, а потім разом працювати. Знала дітей позивачки, які називали ОСОБА_2 батьком. Вона сприймала їх як сім`ю, знала що вони разом жили на Огнівці . 
Свідок ОСОБА_9 зазначив, що знайомий з сім`єю ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з 1988 року. Зазначав, що вони жили як сім`я, а доньки ОСОБА_1 рахували ОСОБА_2 за батька, бо він їх виховував.
Свідок ОСОБА_10 вказав, що він зі своєю жінкою познайомили ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у 80-х роках, які після цього стали спільно проживати однією сім`єю. Вони усе робили як чоловік та дружина: жили разом, мали спільний бюджет, виховували дітей, разом купили житло в новобудові, оскільки їх доньки вийшли заміж.
Свідок ОСОБА_11 (донька позивача) зазначила, що коли їй було 4-5 років, разом з ними почав проживати ОСОБА_2 . Він ставився до неї як рідний батько. Постійно жив з ними однією сім`єю аж до самої смерті. За декілька років до смерті страждав від алкогольної залежності і її мати допомагала в лікуванні. Квартири батьки придбавала за спільні кошти, які збирали разом з доходу, що мали.
Свідок ОСОБА_12 (зять позивача) зазначив, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 жили як сім`я. Між ОСОБА_2 та його дружиною були сімейні відносини батька та дочки. Знає, зо це була звичайна сім`я, які жили разом та у них все було спільним.
Показання свідків повною мірою узгоджуються із вищенаведеними доказами. При цьому, апелянтом не надано доказів, які б спростовували вищезазначені показання свідків та/або вказували на наявність обставин для об`єктивних сумнівів у їх достовірності.
Безпідставним є посилання апелянта на те, що під час придбання квартири по АДРЕСА_6 ОСОБА_2 значиться як особа, що в шлюбі не перебуває, оскільки останній дійсно не перебував у зареєстрованому шлюбі, що не перешкоджало йому проживати з жінкою однією сім`єю без реєстрації шлюбу.
Посилання апелянта на те, що під час реєстрації місця проживання ОСОБА_1 значиться як квартирант, не спростовує висновків місцевого суду, оскільки законодавство не обмежує права осіб, що проживають однією сім`єю без реєстрації шлюбу, на цивільні правовідносини, у тому числі щодо найму (оренди) житла.
Інших доводів, які б спростовували висновки місцевого суду або вказували на їх помилковість апелянтом наведено не було.
Виходячи з викладеного, судова колегія дійшла висновку про те, що судом першої інстанції з`ясовано всі обставини та надано їм належну правову оцінку. Порушень норм матеріального та процесуального права, які б могли призвести до зміни чи скасування рішення місцевого суду, судовою колегією не встановлено.
Керуючись ст. 367, ст. 374 ч. 1 п. 1, ст. 375, ст. 382 ЦПК України, - 

П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу Полтавської міської ради залишити без задоволення. 
Рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 07 вересня 2020 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий:                                                        О.Ю. Кузнєцова 
Судді                                                                        О.І. Обідіна
                                                                       О.В. Прядкіна