Постанова                                          
Іменем  України                               
 
02 грудня 2020 року
м. Київ
 
справа № 577/2693/16
 
провадження № 61-23112 св 19
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - Синельникова Є. В.,
суддів: Білоконь О. В., Осіяна О. М. (суддя-доповідач), Сакари Н. Ю.,  Шиповича В. В.,
 
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ;
відповідачі:  ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Конотопська міська рада Сумської області, ОСОБА_4 , фізична особа-підприємець ОСОБА_5 , державне підприємство «Центр державного земельного кадастру»;
треті особи: Конотопський міськрайонний виробничий відділ Сумської регіональної філії державного підприємства «Центр Державного земельного кадастру», Управління Держгеокадастру у Конотопському районі Сумської області, Головне управління Держгеокадастру у Сумській області, ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ; 
 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Сумського апеляційного суду                             від 19 листопада 2019 року у складі колегії суддів: Левченко Т. А.,                    Собини О. І. , Орлова І. В.,

 
ВСТАНОВИВ:
 
1.    Описова частина 
 
Короткий зміст позовних вимог
 
У червні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до                         ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Конотопської міської ради Сумської області, ОСОБА_4 , фізичної особи-підприємця ОСОБА_5 (далі - ФОП ОСОБА_5 ), державного підприємства «Центр державного земельного кадастру», (далі - ДП «Центр державного земельного кадастру») треті особи: Конотопський міськрайонний виробничий відділ Сумської регіональної філії ДП «Центр Державного земельного кадастру» (далі - Конотопський МВВ СРФ ДП «Центр ДЗК»), Управління Держгеокадастру у Конотопському районі Сумської області, Головне управління Держгеокадастру у Сумській області (далі - ГУ Держгеокадастру у Сумській області), ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , про визнання технічної документації та рішень органів влади недійсними, визнання правовстановлюючих документів та їх державну реєстрацію недійсними, зобов`язання вчинити певні дії.
 
Позовна заява мотивована тим, що з 1992 року він фактично користується належною йому на праві власності земельною ділянкою за адресою:                        АДРЕСА_1 . Технічна документація із землеустрою на його земельну ділянку площею 0,1357 га була розроблена ФОП ОСОБА_5 у 2013 році. Суміжна земельна ділянка                         по АДРЕСА_2 належить співвласникам: ОСОБА_4 та ОСОБА_2 , по 79/100 та 21/100 частин відповідно. 
ОСОБА_2 придбала свою частину у 2014 році. У 2015 році між ним та сином ОСОБА_2 - ОСОБА_8 виникли непорозуміння щодо їх спільної межі земельної ділянки, через що остання звернулася до суду. 
За результатами призначеної судом земельно-технічної експертизи встановлено, що межа по лінії АДРЕСА_1 переміщена на 1,36 м в бік будинку АДРЕСА_3 , і так по всім садибам по зростанню нумерації будинків на провулку. Вказана помилка сталася при виготовленні документації із землеустрою ТОВ «Кийексперт» на замовлення ОСОБА_4 у 2012 році. Через зазначену помилку він змушений перенести капітальний паркан на 1,36 м в глиб своєї ділянки, що призведе до зменшення її площі. Узгоджувальною комісією по земельним суперечкам йому було запропоновано звернутися до суду. 
Вважав, що при виготовленні технічної документації із землеустрою спочатку на земельну ділянку по АДРЕСА_2 , а потім і по його земельній ділянці вимоги Закону України «Про землеустрій» спеціалістами, які виконували ці роботи, не були додержані, що призвело до порушення його прав.
Ураховуючи викладене, ОСОБА_1 просив суд визнати недійсною технічну документацію із землеустрою, виготовлену на земельні ділянки, які розташовані за адресою: АДРЕСА_2 та АДРЕСА_4 як невідповідну землевпорядній документації, картографічним матеріалам, виконаним в минулі роки. Визнати недійсними рішення Конотопської міської ради Сумської області: від 29 серпня 2012 року про затвердження площ та надання земельних ділянок громадянам згідно з виготовленою землевпорядною документацією в частині передачі                         ОСОБА_4 у власність земельних ділянок по АДРЕСА_2 , загальною площею 0,1580 га; від 25 вересня 2013 року в частині передачі ОСОБА_1 у власність земельних ділянок по АДРЕСА_1 , загальною площею 0,1357 га; від 28 травня 2014 року в частині передачі ОСОБА_3 у власність земельних ділянок по АДРЕСА_2 , загальною площею 0,0420 га. Визнати недійсними свідоцтва про право власності на нерухоме майно за індексними номерами 22585724 та 22579424, виданими 04 червня 2014 року реєстраційною службою Конотопського міськрайонного управління юстиції Сумської області на ім`я ОСОБА_3 ; визнати недійсними державні акти на право власності на землю серії ЯМ №669565 та серії ЯМ №669566, видані 25 вересня 2012 року на ім`я ОСОБА_4 на земельні ділянки за адресою: АДРЕСА_2 ; визнати недійсними свідоцтва про право власності на нерухоме майно за індексними номерами 131267855 та 13163432, видані 21 листопада 2013 року реєстраційною службою Конотопського міськрайонного управління юстиції Сумської області на ім`я ОСОБА_1 ; визнати недійсними договори купівлі-продажу                               від 10 липня 2014 року на 21/100 частин земельних ділянок за адресою:                             АДРЕСА_2 за кадастровими номерами: 5910400000:03:012:0056, 5910400000:03:012:0055; визнати недійсною реєстрацію в Державному земельному кадастрі України земельних ділянок по АДРЕСА_2 та за   АДРЕСА_4 ; зобов`язати ОСОБА_2 відновити межу земельної ділянки по АДРЕСА_5 між домоволодіннями АДРЕСА_6 та АДРЕСА_4 ; зобов`язати ОСОБА_5 виготовити технічну документацію із землеустрою по земельній ділянці, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 відповідно до раніше встановлених меж.
 
Короткий зміст рішення суду першої інстанції 
 
Рішенням Конотопського міськрайонного суду Сумської області                                         від 20 березня 2019 року у складі судді Буток Т. А. позов ОСОБА_1 задоволено. Визнано недійсною технічну документацію із землеустрою, виготовлену на земельні ділянки, які розташовані за адресою: АДРЕСА_2 , АДРЕСА_4 , як невідповідну землевпорядній документації, картографічним матеріалам, виконаним в минулі роки.
Визнано недійсними рішення Конотопської міської ради Сумської області про затвердження площ та надання земельних ділянок громадянам згідно з виготовленою землевпорядною документацією, а саме: від 29 серпня                     2012 року, в частині передачі ОСОБА_4 у власність земельних ділянок по       АДРЕСА_2 , загальною площею 0,1580 га,                                         від 25 вересня 2013 року в частині передачі ОСОБА_9 у власність земельних ділянок по АДРЕСА_1 , загальною площею 0,1357 га, від 28 травня 2014 року в частині передачі ОСОБА_3 у власність земельних ділянок по АДРЕСА_2 , загальною площею 0,0420 га. Визнано недійсними свідоцтва про право власності на нерухоме майно за індексними номерами 22585724 та 22579424, виданими 04 червня 2014 року реєстраційною службою Конотопського міськрайонного управління юстиції Сумської області на ім`я ОСОБА_3 . Визнано недійсними державні акти на право власності на землю серії ЯМ № 669565 та серії                        ЯМ № 669566, видані 25 вересня 2012 року на ім`я ОСОБА_4 на земельні ділянки за адресою: АДРЕСА_2 . Визнано недійсними свідоцтва про право власності на нерухоме майно за індексними номерами 131267855 та 13163432, видані 21 листопада 2013 року реєстраційною службою Конотопського міськрайонного управління юстиції Сумської області на ім`я ОСОБА_9 . Визнано недійсними договори купівлі-продажу від 10 липня 2014 року 21/100 частин земельних ділянок за адресою: АДРЕСА_2 , за кадастровими номерами: 59 10400000:03:012:0056, 5910400000:03:012:0055.
Визнано недійсною реєстрацію в Державному земельному кадастрі України земельних ділянок по АДРЕСА_7 . Зобов`язано ОСОБА_2 відновити межу земельної ділянки по АДРЕСА_5 між домоволодіннями АДРЕСА_6 та АДРЕСА_4 . Зобов`язано ОСОБА_5 виготовити технічну документацію із землеустрою по земельній ділянці,                      що розташована за адресою: АДРЕСА_1 відповідно до раніше встановлених меж. 
 
Додатковим рішенням Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 26 червня 2019 року вирішено питання про розподіл судових витрат.
 
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що рішенням Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 01 квітня 2016 року у справі                     № 2-25/16 позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено. Зобов`язано                                 ОСОБА_1 усунути перешкоди, які він чинить ОСОБА_2 у здійсненні нею права приватної власності на земельні ділянки, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_2 шляхом перенесення паркану, встановленого між земельними ділянками по АДРЕСА_2 (кадастрові номери 5910400000:03:012:0055, 5910400000:03:012:0056) та земельною ділянкою по АДРЕСА_1 (кадастровий номер 5910400000:03:012:0060) на межу, яка встановлена між земельними ділянками в натурі (на місцевості) відповідно до технічної документації із землеустрою.
Відповідно до висновків судової земельно-технічної експертизи, проведеної у вказаній справі, встановлено порушення меж земельних ділянок по АДРЕСА_2 та АДРЕСА_1 , загальна площа перетину (встановлено металевий паркан) склала 43 кв. м. 
Відповідно до висновку земельно-технічної експертизи від 28 вересня                       2018 року № 47/2018 згідно з даними Державного земельного кадастру межі земельних ділянок зсунуті в бік будинку АДРЕСА_8 та мають іншу конфігурацію по всім точкам. При цьому, фактичне розташування будівель та споруд на земельних ділянках за адресами: АДРЕСА_2 та АДРЕСА_4 не співпадають з даними Державного земельного кадастру. Фактичний порядок користування земельними ділянками за адресами: АДРЕСА_1  та                         АДРЕСА_2 не відповідає технічній документації із землеустрою. Відсутня можливість встановлення ідентичності або неідентичності координат земельних ділянок по АДРЕСА_2 , виготовлених товариством з обмеженою відповідальністю «Кийексперт» (далі - ТОВ «Кийексперт») та Конотопським районним відділом Сумської регіональної філії державного підприємства «Центр Державного земельного кадастру».
Враховуючи вищевикладене, суд вважав, що позовні вимоги ОСОБА_1 є законними та обґрунтованими.
 
Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції
 
Постановою Сумського апеляційного суду від 19 листопада 2019 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_8 -задоволено. Рішення Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 20 березня 2019 року та додаткове рішення Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 26 червня 2019 року скасовано та ухвалено нове судове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.
Постанова апеляційного суду мотивована тим, що висновок судової земельно-технічної експертизи від 28 вересня 2018 року № 47/2018 не підтверджує ту обставину, що технічна документація із землеустрою на замовлення ОСОБА_4 ТОВ «Кийексперт» була виготовлена з помилками, які призвели також до неправильного визначення меж земельних ділянок у документах із землеустрою, розроблених в подальшому ОСОБА_1 та ОСОБА_3 . Саме на цю обставину посилається позивач в обґрунтування своїх вимог. Інших належних доказів на підтвердження вказаної обставини позивачем суду не надано. Висновки узгоджувальної комісії по земельним суперечкам, на які посилається позивач, вказану обставину також не підтверджують.
З додатку до висновку судової земельно-технічної експертизи від 15 березня 2016 року № 97, проведеної у справі за позовом ОСОБА_2 до                        ОСОБА_1 про усунення перешкод, так і з додатку до висновку судової земельно-технічної експертизи від 28 вересня 2018 року № 47/2018, проведеної цій справі, вбачається, що фактична межа між земельними ділянками № НОМЕР_1 та НОМЕР_6 біля будинку А-1, що розташований на земельній ділянці № НОМЕР_2 проходить по самому будинку А-1. В той час як згідно з останнім схематичним планом земельної ділянки, що міститься в інвентарній справі на будинок АДРЕСА_9 , межа біля будинку А-1 відступає на певну відстань в бік земельної ділянки № НОМЕР_1 . Відповідно до такого фактичного розташування вказана межа була визначена і в технічній документації із землеустрою на земельну ділянку                     № НОМЕР_2 , виготовленій на замовлення ОСОБА_4 та ОСОБА_3 .
Крім того, при виготовленні технічної документації як на земельну ділянку                  № НОМЕР_2 , так і на земельну ділянку № НОМЕР_1 суміжні землекористувачі, в тому числі ОСОБА_1 , ОСОБА_4 та ОСОБА_3 погодили своїми підписами один одному встановлені межі, що підтверджується актами погодження в натурі меж земельної ділянки. Ці межі не перетинаються і не заходять на земельні ділянки № НОМЕР_2 та № НОМЕР_1 , що свідчить про відсутність порушень прав позивача саме у зв`язку з виготовленням технічної документацією із землеустрою на земельні ділянки по АДРЕСА_2 .
Враховуючи, що підставою для визнання рішень Конотопської міської ради Сумської області про передачу у власність земельних ділянок ОСОБА_10 , ОСОБА_3 та ОСОБА_9 , а також визнання недійсними всіх правовстановлюючих документів на земельні ділянки по АДРЕСА_2 та АДРЕСА_4 , позивач обґрунтовував наявністю помилки при виготовленні технічної документації із землеустрою на замовлення ОСОБА_4 , проте не довів вказану обставину належними та допустимими доказами, підстави для задоволення цих позовних вимог відсутні. Та обставина, що згідно з технічною документацією із землеустрою на земельну ділянку по АДРЕСА_1 , виготовлену ФОП ОСОБА_5 на замовлення ОСОБА_9 , межа його земельної ділянки проходить по господарсько-побутовим будівлям будинку АДРЕСА_8 , також не підтверджує наявність помилки саме при виготовленні технічної документації на земельні ділянки по АДРЕСА_2 .
Пред`являючи вимоги про зобов`язання ОСОБА_2 відновити межу земельної ділянки між будинками АДРЕСА_6 та АДРЕСА_10 , а також про зобов`язання ФОП ОСОБА_5 виготовити технічну документацію із землеустрою на його земельну ділянку відповідно до раніше встановлених меж, позивач не зазначив ідентифікуючих ознак межі, яку, як він вважає необхідно відновити, - розмір і поворотні точки та інше. Крім того, ним не надано належних та допустимих доказів, які б беззаперечно вказували, що технічною документацію із землеустрою на земельну ділянку № НОМЕР_2 по АДРЕСА_5 та правовстановлюючими документами на цю земельну ділянку порушена межа його земельної ділянки. 
 
Короткий зміст вимог касаційної скарги
 
У грудні 2019 року  ОСОБА_1 подав до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій просив оскаржуване судове рішення апеляційного суду скасувати, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, й передати справу на новий судовий розгляд.
 
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції 
 
Ухвалою Верховного Суду у складі судді Касаційного цивільного суду                    від 28 грудня 2019 року касаційне провадження у вказаній справі відкрито та витребувано цивільну справу № 577/2693/16-ц з Конотопського міськрайонного суду Сумської області. 
 
У січні 2020 року справа надійшла до Верховного Суду. 
 
Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 листопада 2020 року справу призначено до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи. 
 
Аргументи учасників справи

 
 
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу 
 
Касаційна скарга мотивована тим, що він, як власник земельної ділянки,                         в порядку статті 391 ЦК України має право вимагати усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном. 
На час придбання домоволодіння ОСОБА_2 паркан всередині двору не дозволяв їй заїхати у двір, що підтверджується копією технічного паспорту на час придбання домоволодіння, до приватизації. На даний час, після приватизації, вона має заїзд у двір. 
Зазначав, що відмовивши йому у позові, апеляційний суд позбавив його права клопотати про проведення додаткової експертизи, не звернув увагу на наявність в матеріалах справи суперечливих схем та планів земельних ділянок АДРЕСА_11 , на безпідставне збільшення земельної ділянки                    ОСОБА_2 (після приватизації майже на 0,01 га), не дослідив зібрані у справі докази.
Незважаючи на думку сторін у справі, які визнали та підтримали його позов, а на день ухвалення постанови, рішення суду першої інстанції вже повністю виконане, апеляційний суд позбавив його та усіх власників земельних ділянок, чиї інтереси порушені, можливості використати законні шляхи для усунення порушення його прав.
 
Доводи особи, яка подала відзив на касаційну скаргу
 
У лютому 2020 року ОСОБА_2 подала відзив на касаційну скаргу, в якому зазначила, що оскаржуване судове рішення апеляційного суду є законним та обґрунтованим. Відтак, підстав для скасування оскаржуваного судового рішення немає, оскільки доводи касаційних скарг не дають підстав для висновку про те, що судом допущено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, яке призвело до неправильного вирішення справи. 
 
Фактичні обставини справи, встановлені судами
 
ОСОБА_1 є власником житлового будинку з надвірними будовами, розташованими на земельній ділянці, площею 910 кв. м (0,091 га), по                      АДРЕСА_1 відповідно до договору дарування від 26 березня 1992 року (а. с. 10-11, т. 1).
 
12 грудня 2012 року було складено технічний паспорт на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 (а. с. 13-14, т. 1).
 
13 грудня 2012 року ОСОБА_1 зареєстрував право приватної власності на житловий будинок в комунальному підприємстві «Конотопське міжміське бюро технічної інвентаризації» (а. с. 12, т. 1).
 
Рішенням Конотопської міської ради Сумської області від 26 грудня 2012 року ОСОБА_1 надано дозвіл для виготовлення технічної документації із землеустрою (а. с. 20, т. 1).
 
Згідно укладеного між ОСОБА_1 та ФОП ОСОБА_5 договору                                    від 14 травня 2013 року остання зобов`язалась виконати роботи із землеустрою щодо встановлення (відновлення меж) земельної ділянки в натурі (на місцевості) (а. с. 23, т. 1).
 
Відомості про земельну ділянку по АДРЕСА_1 були внесені до Державного земельного кадастру 09 вересня 2013 року відповідно до складеної ФОП ОСОБА_5 технічної документації із землеустрою (а. с. 98-131, т. 1).
 
Рішенням Конотопської міської ради Сумської області від 25 вересня                            2013 року на підставі розробленої технічної документації із землеустрою ОСОБА_1 надано у власність земельну ділянку загальною площею                  0,1357 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд та для ведення садівництва по АДРЕСА_1 , в тому числі: для будівництва та обслуговування жилого будинку - 0,1000 га, кадастровий номер земельної ділянки 5910400000:03:012:0060, для ведення садівництва - 0,0357 га, кадастровий номер земельної ділянки 5910400000:03:012:0061 (а. с. 21, т. 1).
 
Згідно з витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно                      09 вересня 2013 року за адресою: АДРЕСА_1 , за ОСОБА_1 зареєстровано право власності на земельну ділянку для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) з кадастровим номером 5910400000:03:012:0060 площею 0,1 га та земельну ділянку для індивідуального садівництва з кадастровим номером 5910400000:03:012:0061 площею 0,0357 га на підставі свідоцтв про право власності на нерухоме майно від 21 листопада 2013 року № 13167855 та                       № 13163432 відповідно (а. с. 15-18, т. 1).
 
Рішенням Конотопської міської ради від 29 серпня 2012 року на підставі розробленої технічної документації із землеустрою ОСОБА_4 надано у власність земельну ділянку загальною площею 0,1580 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд та для ведення особистого селянського господарства по АДРЕСА_2 , в тому числі: для будівництва та обслуговування жилого будинку - 79/100 частин земельної ділянки від загальної площі                 0,1000 га, що становить 0,0790 га, для ведення особистого селянського господарства - 79/100 частин земельної ділянки від загальної площі                          0,1000 га, що становить 0,0790 га (а. с. 19, 170-201, т. 1).
 
На підставі вказаного рішення міської ради ОСОБА_4 25 вересня 2012 року видані державні акти на право власності на земельну ділянку серія ЯМ                           № 669565 на 79/100 частин земельної ділянки площею 0,1000 га для будівництва та обслуговування будинку, господарських будівель і споруд, серія ЯМ № 669566 на 79/100 частин земельної ділянки площею 0,1000 га для ведення особистого селянського господарства (а. с. 140-143, т. 1).
 
Рішенням Конотопської міської ради Сумської області від 28 травня                            2014 року на підставі розробленої технічної документації із землеустрою ОСОБА_3 надано у власність земельну ділянку загальною площею                            0,0420 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд та для особистого селянського господарства по АДРЕСА_2 , в тому числі: для будівництва та обслуговування жилого будинку - 21/100 частин земельної ділянки від загальної площі 0,1000 га, що становить 0,0210 га, кадастровий номер земельної ділянки 5910400000:03:012:0055, для ведення особистого селянського господарства - 21/100 частин земельної ділянки від загальної площі 0,1000 га, що становить 0,0210 га, кадастровий номер земельної ділянки 5910400000:03:012:0056 (а. с. 22, 132-169, т. 1).
 
04 червня 2014 року ОСОБА_3 видано свідоцтва про право власності на нерухоме майно та вказані земельні ділянки.
 
Згідно з договорами купівлі-продажу частки земельної ділянки від 10 липня 2014 року ОСОБА_3 продала ОСОБА_2 належну їй 21/100 частку земельної ділянки з кадастровим номером 5910400000:03:012:0056 загальною площею 0,1 га для особистого селянського господарства, а також належну їй 21/100 частку земельної ділянки з кадастровим номером 5910400000:03:012:0055 загальною площею 0,1 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд по 2-му провул. АДРЕСА_6 (а. с. 24-27, т. 1).
 
Як вбачається з інвентарних справ на житлові будинки АДРЕСА_4 та АДРЕСА_9 , рішенням виконавчого комітету Конотопської міської ради Сумської області                                     від 20 листопада 1954 року № 35 власникам вказаних будинків надано в користування земельні ділянки площею 910 кв. м. Фактично в користуванні власника жилого будинку АДРЕСА_12 , із них: 181 кв. м - під двором та будівлями, 1184 кв. м - під городом, із них: 455 кв. м - надлишки. В користуванні власників будинку № НОМЕР_2 фактично перебувало                                           2 031 кв. м, із них: 599 кв. м під двором та будівлями, 186 кв. м - під садом, 1246 кв. м - під городом, із них 1 121 кв. м - надлишки (а. 9 інвентарної справи на житловий будинок АДРЕСА_4 ; а. 16 інвентарної справи на житловий будинок                  АДРЕСА_6 ).
 
Відповідно до схематичного плану земельної ділянки АДРЕСА_9 від 12 жовтня                         2012 року її загальна площа склала 2 000 кв. м (а. 90 інвентарної справи на житловий будинок АДРЕСА_13 ). Такої ж загальної площі земельна ділянка була надана відповідачам ОСОБА_4 та ОСОБА_3 у спільну часткову власність.
 
В 2016 році ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 та просила зобов`язати відповідача усунути перешкоди, які він створює їй у користуванні приватною власністю - земельними ділянками по АДРЕСА_2 , зобов`язавши                              ОСОБА_1 перенести паркан, встановлений між земельними ділянками по АДРЕСА_2 та по АДРЕСА_1 на межу, яка встановлена в натурі (на місцевості) відповідно до технічної документації із землеустрою.                                                В обґрунтування позову посилалась на те, що ОСОБА_1 встановив капітальний паркан між їх земельними ділянками, чим порушив раніше встановлену межу земельних ділянок та зайняв 78 кв. м площі належних їй земельних ділянок. Вона неодноразово прохала ОСОБА_1 перенести встановлений паркан, але він категорично відмовився це зробити.
 
Рішенням Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 01 квітня 2016 року, що набрало законної сили, позов ОСОБА_2 задоволено та зобов`язано ОСОБА_1 усунути перешкоди, які він чинить ОСОБА_2 у здійсненні нею права приватної власності на земельні ділянки по АДРЕСА_2 шляхом перенесення паркану на межу, яка встановлена між земельними ділянками в натурі відповідно до технічної документації із землеустрою (а. с. 85-89, т. 1).
 
Задовольняючи позов ОСОБА_2 , суд виходив з висновку судової земельно-технічної експертизи від 15 березня 2016 року № 97, яким встановлено, що фактичне розташування паркану, який встановлений ОСОБА_1 між земельними ділянками по АДРЕСА_2 та АДРЕСА_1 не відповідає межам зазначених земельних ділянок, визначених у правовстановлюючих документах та документаціях із землеустрою. В наявності порушення меж земельних ділянок по АДРЕСА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та АДРЕСА_1 , а також зазначено, що частина паркану розташована на земельній ділянці, що належить ОСОБА_1 , а частина паркану розташована на земельній ділянці, що належить ОСОБА_2                       (а. с. 77-84, т. 1).
 
Відповідно до висновку земельно-технічної експертизи від 28 вересня                        2018 року № 47/2018 згідно з даними Державного земельного кадастру межі земельних ділянок здвинуті в бік будинку АДРЕСА_8 та мають іншу конфігурацію по всім точкам. При цьому, фактичне розташування будівель та споруд на земельних ділянках за адресами:                        АДРЕСА_2 та АДРЕСА_4 не співпадають з даними Державного земельного кадастру. Фактичний порядок користування земельними ділянками за адресами: АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 не відповідає технічній документації із землеустрою. Відсутня можливість встановлення ідентичності або неідентичності координат земельних ділянок по АДРЕСА_2 , виготовлених ТОВ «Кийексперт» та Конотопським МВВ СРФ ДП «Центр ДЗК» (а.с. 31-48, т. 2).
 
2.    Мотивувальна частина 
 
Позиція Верховного Суду
 
Частиною третьою статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
 
Пунктом 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України від 15 січня 2020 року № 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» передбачено, що касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом. 
 
Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України (тут і далі в редакції до наведених змін) підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
Касаційна скарга  ОСОБА_1 задоволенню не підлягає.
 
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права 
 
Згідно з вимогами частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
 
Оскаржуване судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги висновків суду апеляційної інстанції не спростовують.
 
Згідно з частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
 
Відповідно до норм статей 12, 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. При цьому кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
 
Згідно зі статтею 14 Конституції України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.
 
Статтею 41 Конституції України установлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі.
 
Відповідно до частини другої статті 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його права на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків, шляхом застосування передбачених законом способів.
 
Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав, визнання угоди недійсною; визнання
недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів.
Статтями 22-23 ЗК України 1990 року, чинного на час набуття позивачем права власності на житловий будинок,  встановлено, що право власності на землю або право користування наданою земельною ділянкою виникає після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) і одержання державного акту.
 
Згідно зі статтею 125 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.
 
Статтею 126 ЗК України передбачено, що державний акт є документом, що посвідчує право власності на земельну ділянку, надану у власність відповідним рішенням.
 
Частиною першою статті 79-1 ЗК України встановлено, що формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру.
 
У частині другій статті 90 ЗК України передбачено, що порушені права власників земельних ділянок підлягають відновленню в порядку, встановленому законом.
 
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 суд апеляційної інстанції обґрунтовано виходив з того, що позивачем не надано суду належних доказів на підтвердження того, що технічна документація із землеустрою на замовлення ОСОБА_4 ТОВ «Кийексперт» була виготовлена з помилками, які призвели також до неправильного визначення меж земельних ділянок у документах із землеустрою, розроблених в подальшому ОСОБА_1 та ОСОБА_3 . Висновок судової земельно-технічної експертизи від 28 вересня 2018 року № 47/2018 також не підтверджує ці обставини. Висновки узгоджувальної комісії по земельним суперечкам, на які посилається позивач, вказану обставину також не підтверджують.
 
З такими висновками суду апеляційної інстанції колегія суддів погоджується з огляду на таке.
 
Згідно з частиною другою статті 118 ЗК України рішення органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування щодо приватизації земельних ділянок приймаються у місячний строк на підставі технічних матеріалів та документів, що підтверджують розмір земельної ділянки.
 
Аналіз наведених норм матеріального права свідчить про те, що визнання недійсною технічної документації із землеустрою є неналежним способом захисту. Недоліки такої технічної документації можуть лише бути, за відповідних умов, доказом порушень та мати наслідки як щодо рішення відповідного органу місцевого самоврядування так і щодо документів про право власності на земельну ділянку.
 
Порядок відновлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) визначений в Інструкції про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками, затвердженої наказом Державного комітету України із земельних ресурсів від 18 травня 2010 року № 376. 
 
Розділом ІV зазначеної Інструкції передбачено, що відновлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється при повній (частковій) втраті в натурі (на місцевості) межових знаків, їх пошкодженні, яке унеможливлює використання межових знаків, а також при розгляді земельних спорів між власниками (користувачами) суміжних земельних ділянок. Власник земельної ділянки має право вимагати від власника сусідньої ділянки сприяння встановленню твердих меж, а також відновленню межових знаків у випадках, коли вони зникли, перемістились або стали невиразними. Відновлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється на підставі раніше розробленої та затвердженої відповідно до статті 186 ЗК України документації із землеустрою. У разі відсутності такої документації розробляється технічна документація із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). Закріплення відновлених меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) межовими знаками здійснюється виконавцем, яким є юридична або фізична особа, яка отримала ліцензії на проведення робіт із землеустрою, у присутності власника (користувача) земельної ділянки, власників (користувачів суміжних земельних ділянок або уповноваженої ним (ними) особою.
 
Відновлення та визначення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) відноситься до робіт з землеустрою та може виконуватись тільки юридичними або фізичними особами, які отримали відповідну ліцензію на проведення таких робіт.
 
Частинами першою-третьою статті 158 ЗК України передбачено, що земельні спори вирішуються судами, органами місцевого самоврядування та центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин. Виключно судом вирішуються земельні спори з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, а також спори щодо розмежування територій сіл, селищ, міст, районів та областей. Органи місцевого самоврядування вирішують земельні спори у межах населених пунктів щодо меж земельних ділянок, що перебувають у власності і користуванні громадян, та додержання громадянами правил добросусідства, а також спори щодо розмежування меж районів у містах.
 
У разі незгоди власників землі або землекористувачів з рішенням органів місцевого самоврядування, центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, спір вирішується судом (частини четверта-п`ята статті 158 ЗК України).
 
За таких обставин колегія суддів погоджується з висновком апеляційного суду про те, що, заявляючи вимоги про зобов`язання ОСОБА_2 відновити межу земельної ділянки між будинками АДРЕСА_6 та АДРЕСА_10 , а також про зобов`язання ФОП ОСОБА_5 виготовити технічну документацію із землеустрою на його земельну ділянку відповідно до раніше встановлених меж, позивач не зазначив ідентифікуючих ознак межі, яку, як він вважає необхідно відновити, (розмір, поворотні точки та інше). Крім того, ним не надано належних та допустимих доказів, які б беззаперечно вказували, що технічною документацію із землеустрою на земельну ділянку № НОМЕР_2 по АДРЕСА_5 та правовстановлюючими документами на цю земельну ділянку порушена межа його земельної ділянки. Як вже зазначалося, висновок судової земельно-технічної експертизи від 28 вересня 2018 року № 47/2018 вказану обставину не підтверджує.
 
Отже, доводи, наведені в обґрунтування касаційної скарги, не можуть бути підставами для скасування оскаржуваного судового рішення, оскільки вони не підтверджуються матеріалами справи, ґрунтуються на неправильному тлумаченні позивачем норм матеріального та процесуального права, були предметом дослідження в суді апеляційної інстанції з наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах закону, і з якою погоджується суд касаційної інстанції.
 
Відповідно до статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.
 
Керуючись статтями 400, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
 
Постанову Сумського апеляційного суду від 19 листопада 2019 рокузалишити без змін.
 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                                                    Є. В. Синельников
 
Судді:                                                                                               О. В. Білоконь
                                                                                                            
                                                                                                            О. М. Осіян
                                                                                                            
Н. Ю. Сакара
 
                                                                                                    В. В. Шипович