УХВАЛА

22 жовтня 2020 року 
Київ
справа №820/284/16
адміністративне провадження №Зв/9901/80/20
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду (далі - Суд):
cудді-доповідача - Радишевської О.Р.,
суддів - Кашпур  О.В., Шевцової  Н.В.
розглянув у порядку письмового провадження заяву ОСОБА_1 про перегляд за виключними обставинами постанови Вищого адміністративного суду України від 13 червня 2017 року в справі №820/284/16
за позовом ОСОБА_1 до Державної казначейської служби України, Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити певні дії, 
УСТАНОВИВ:
І. Обставини справи 
1.           ОСОБА_1 (далі - позивачка, ОСОБА_1 ) звернулася до суду з позовом до Державної казначейської служби України (далі - відповідач-1), Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ (далі - відповідач-2) із вимогами: визнати протиправною бездіяльність щодо ненарахування і невиплати належної вихідної допомоги при звільненні у відставку; зобов`язати нарахувати і виплатити за рахунок коштів Державного бюджету України відповідно до частини першої статті 136 Закону України від 07.07.2010 №2453-VI «Про судоустрій і статус суддів» (далі - Закон №2453-VI), у редакції, чинній станом на 26 грудня 2013 року, вихідну допомогу в розмірі десяти місячних заробітних плат, виходячи з бази нарахування 34692 грн 54 коп.
2.          На обґрунтування вимог позивачка зазначила, що вона з 23.12.1974 по 30.12.2014 працювала на суддівських посадах і має стаж роботи 40 років і 7 днів. 26 грудня 2013 року ОСОБА_1 звернулася до Вищої ради юстиції і Верховної Ради України із заявою про відставку. Постановою Верховної Ради України від 25.12.2014 №59-ХІІІ її звільнено, а наказом голови Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 29.12.2014 №1352-к виключено зі складу суддів Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ. Водночас при звільненні Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ, на думку позивачки, не виплачено їй належної вихідної допомоги в розмірі 10 місячних заробітних плат. Листом Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 06.01.2016 №10-9\0\4-16 у нарахуванні та виплаті такої ОСОБА_1 відмовлено і зазначено, що всі виплати здійснено відповідно до чинного законодавства.
3.          Постановою Харківського окружного адміністративного суду від 28 березня 2016 року, залишеною без змін ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 05 липня 2016 року, позов задоволено частково. Зобов`язано Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 вихідну допомогу у розмірі десяти місячних заробітних плат у розмірі 346925 грн 40 коп. В іншій частині позовних вимог відмовлено.
4.          Суд першої інстанції, з позицією якої погодився суд апеляційної інстанції, задовольняючи частково позовні вимоги, виходив із того, що позивачка звернулась до Вищої ради юстиції і Верховної Ради України із заявами про відставку 26.12.2013. Відповідно до рішення Вищої ради юстиції від 11.02.2014 №170\0\15-14 внесено подання до Верховної Ради України про звільнення ОСОБА_1 з посади судді Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних справ і кримінальних справ, у зв`язку з поданням заяви про відставку. Однак лише 25.12.2014 Верховна Рада України постановою №59-VІІІ звільнила ОСОБА_1 з посади судді Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.
5.          Суди першої та апеляційної інстанцій наголосили, що несвоєчасне звільнення з посади сталося з незалежних від позивачки обставин. 
6.          Водночас право на відставку позивачкою реалізовано до набрання чинності Законом України від 27.03.2014 №1166-VІІ «Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні» (далі - Закон №1166-VII), яким виключено статтю 136 Закону №2453-VI, що гарантувала виплату вихідної допомоги судді, який вийшов у відставку, у розмірі 10 місячних заробітних плат за останньою посадою, а тому наявні правові підстави для нарахування та виплати її ОСОБА_1 . 
7.          Постановою Вищого адміністративного суду України від 13 червня 2017 року касаційну скаргу Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ задоволено. Постанову Харківського окружного адміністративного суду від 28 березня 2016 року і ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 05 липня 2016 року скасовано. Ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 до Державної казначейської служби України, Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити певні дії відмовлено.
8.          Скасовуючи рішення суддів попередніх інстанцій, суд касаційної інстанції виходив з того, що до спірних правовідносин необхідно застосовувати положення нормативно-правових актів, які діяли на час прийняття Верховною Радою України постанови про звільнення позивачки з посади судді (25.12.2014).
9.          Законом №1166-VІІ, який набрав чинності 01.04.2014, було внесено зміни до Закону №2453-VI, а саме виключено статтю 136 цього Закону, в якій зазначалось, що судді, який вийшов у відставку, виплачується вихідна допомога у розмірі 10 місячних заробітних плат за останньою посадою. З огляду на це підстави для виплати вихідної допомоги позивачці відсутні. 
ІІ. Провадження за виключними обставинами 
10.          06 травня 2020 року на адресу Верховного Суду направлена заява ОСОБА_1 про перегляд за виключними обставинами постанови Вищого адміністративного суду України від 13 червня 2017 року в справі №820/284/16 з підстави, визначеної пунктом 1 частини п`ятої статті 361 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).
11.          На обґрунтування заяви позивачка посилається як на виключну обставину на рішення Конституційного Суду України від 15 квітня 2020 року №2-р(ІІ)/2020 в справі №3-311/2018 (4182/18, 4632/19, 5755/19), вимагає скасувати постанову Вищого адміністративного суду України від 13 червня 2017 року в справі №820/284/16 і ухвалити нове рішення, яким залишити без задоволення касаційну скаргу Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, а постанову Харківського окружного адміністративного суду від 28 березня 2016 року і ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 05 липня 2016 року залишити без змін.
12.          Як зазначає позивачка, Конституційний Суд України у вказаному рішенні дійшов, зокрема, висновку, що право на отримання вихідної допомоги суддя набуває з моменту реалізації ним права на відставку. Також констатував, що перехідний період між опублікуванням Закону №1166-VII і набранням чинності положенням підпункту 1 пункту 28 розділу ІІ Закону №1166-VII (менше одного дня) був явно недостатнім для того, щоб суб`єкти права (судді, які на момент набрання чинності Законом №1166-VII мали право на вихід у відставку, однак станом на 01 квітня 2014 року ще ним не скористалися) змогли адаптуватися до законодавчих новел та скоригувати свої дії для реалізації права на відставку і, відповідно, отримати вихідну допомогу в розмірі, установленому законодавством до внесення змін Законом №1166-VII.
13.          Наведене, на думку позивачки, спростовує доводи Вищого адміністративного суду України, які покладені в мотивування постанови від 13 червня 2017 року в справі №820/284/16, у зв`язку з чим, таке рішення підлягає перегляду за виключними обставинами. 
14.          За наслідками автоматизованого розподілу судової справи між суддями заяву про перегляд судового рішення передано на розгляд колегії суддів: судді-доповідачу Радишевській  О.Р., суддям Кашпур  О.В., Шевцовій Н.В.
15.          25 травня 2020 року ухвалою Верховного Суду відкрито провадження за такою заявою.
16.          Заперечень на заяву про перегляд постанови за виключними обставинами не надійшло.
ІІІ. Джерела права та акти їхнього застосування
17.          Згідно з частиною першою статті 147 Конституції України Конституційний Суд України вирішує питання про відповідність Конституції України законів України та у передбачених цією Конституцією випадках інших актів, здійснює офіційне тлумачення Конституції України, а також інші повноваження відповідно до цієї Конституції.
18.          Відповідно до пункту 1 частини першої статті 7 Закону України від 13.07.2017 №2136-VIII «Про Конституційний Суд України» (далі - Закон №2136-VIII) до повноважень Суду належить, зокрема вирішення питань про відповідність Конституції України (конституційність) законів України та інших правових актів Верховної Ради України, актів Президента України, актів Кабінету Міністрів України, правових актів Верховної Ради Автономної Республіки Крим.
19.          Статтею 91 Закону №2136-VIII передбачено, що закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їхню неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення.
20.          Згідно з частиною першою статті 361 КАС України судове рішення, яким закінчено розгляд справи і яке набрало законної сили, може бути переглянуто за нововиявленими або виключними обставинами.
21.          Відповідно до пункту 1 частини п`ятої статті 361 КАС України підставами для перегляду судових рішень у зв`язку з виключними обставинами є встановлена Конституційним Судом України неконституційність (конституційність) закону, іншого правового акта чи їх окремого положення, застосованого (не застосованого) судом при вирішенні справи, якщо рішення суду ще не виконане.
22.          Частиною шостою статті 361 КАС України передбачено, що при перегляді судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами суд не може виходити за межі тих вимог, які були предметом розгляду при ухваленні судового рішення, яке переглядається, розглядати інші вимоги або інші підстави позову.
23.          Згідно з частиною першою статті 136 Закону №2453-VI (у редакції, чинній до 01 квітня 2014 року) судді, який вийшов у відставку, виплачується вихідна допомога у розмірі 10 місячних заробітних плат за останньою посадою.
24.          Стаття 136 Закону №2453-VI була виключена відповідно до положень підпункту 1 пункту 28 розділу ІІ Закону №1166-VII.
ІV. Позиція Верховного Суду
25.          Вирішуючи питання про обґрунтованість поданої позивачкою заяви про перегляд судового рішення за виключними обставинами, Суд виходить з такого.
26.          Рішенням Конституційного Суду України від 15 квітня 2020 року №2-р(ІІ)/2020 в справі №3-311/2018 (4182/18, 4632/19, 5755/19) визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), положення підпункту 1 пункту 28 розділу ІІ Закону №1166-VII, яким виключено статтю 136 Закону №2453-VI.
27.          Частиною другою статті 152 Конституції України встановлено, що закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення.
28.          Конституційний Суд України у Рішенні від 24 грудня 1997 року №8-зп в справі за конституційним поданням народних депутатів України щодо відповідності Конституції України (конституційності) розпоряджень Президента України про призначення перших заступників, заступників голів обласних, Київської міської державних адміністрацій, виданих протягом липня - грудня 1996 року, січня 1997 року (справа щодо призначення заступників голів місцевих державних адміністрацій) зазначив, що частина друга статті 152 Конституції України закріплює принцип, за яким закони, інші правові акти або їхні окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їхню неконституційність. За цим принципом закони, інші правові акти мають юридичну силу до визнання їх неконституційними окремим рішенням органу конституційного контролю.
29.          У Рішенні від 30 вересня 2010 року №20-рп/2010 в справі за конституційним поданням 252 народних депутатів України щодо відповідності  Конституції України (конституційності) Закону України від 08.12.2004 №2222-IV «Про внесення змін до Конституції України» (справа про додержання процедури внесення змін до Конституції України) Конституційний Суд України вказав, що незалежно від того, наявні чи відсутні в рішеннях, висновках Конституційного Суду України приписи щодо порядку їхнього виконання, відповідні закони, інші правові акти або їх окремі положення, визнані за цими рішеннями неконституційними, не підлягають застосуванню як такі, що втратили чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їхню неконституційність.
30.          Таким чином, зі змісту статті 152 Конституції України випливає, що рішення Конституційного Суду України не має ретроактивності та змінює законодавче регулювання лише для правовідносин, що матимуть місце з дати ухвалення рішення.
31.          У пункті 2 резолютивної частини Рішення від 15 квітня 2020 року №2-р(ІІ)/2020 в справі №3-311/2018 (4182/18, 4632/19, 5755/19), Конституційний Суд України вирішив, що положення підпункту 1 пункту 28 розділу ІІ Закону №1166-VII, визнане неконституційним, втрачає чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього рішення.
32.          Отже, дія підпункту 1 пункту 28 розділу ІІ Закону №1166-VII втратила чинність з 15.04.2020.
33.          За таких обставин рішення Конституційного Суду України від 15 квітня 2020 року №2-р(ІІ)/2020 в справі №3-311/2018 (4182/18, 4632/19, 5755/19) на спірні правовідносини не може вплинути, оскільки правовідносини у цій справі виникли до прийняття такого рішення, а останнє не містить положень, які б поширювали свою дію на правовідносини, що виникли до набрання ним чинності.
34.          Аналогічної позиції щодо оцінки, як виключної обставини, рішень Конституційного Суду України дотримується Верховний Суд, зокрема у постановах від 25 липня 2019 року в справі №804/3790/17, від 23 грудня 2019 року в справі №814/1274/17 і в ухвалах від 23 січня 2019 року в справі №820/2462/17, від 12 серпня 2020 року в справі №826/18177/15, від 23 вересня 2020 року в справах №820/1331/16, №808/1090/16, №820/1498/16.
35.          Суд також указує, що зі змісту пункту 1 частини п`ятої статті 361 КАС України випливає, що встановлена Конституційним Судом України неконституційність (конституційність) закону, іншого правового акта чи їх окремого положення, застосованого (не застосованого) судом при вирішенні справи може бути підставою для перегляду рішення за виключними обставинами тільки, якщо рішення суду ще не виконане.
36.          Проте у випадку, що є предметом дослідження, рішення не може вважатись невиконаним, у контексті приписів пункту 1 частини п`ятої статті 361 КАС України, оскільки рішення, що набрало законної сили, яким у задоволенні позову відмовлено, не передбачає примусового виконання.
37.          Відповідна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 17 грудня 2019 року в справі №808/2492/18.
38.          За таких обставин і законодавчого регулювання Суд не вбачає підстав для скасування постанови Вищого адміністративного суду України від 13 червня 2017 року в справі №820/284/16.
39.          Керуючись статтями 250, 361-369 КАС України, Суд
УХВАЛИВ:
40.          Відмовити в задоволенні заяви ОСОБА_1 про перегляд за виключними обставинами постанови Вищого адміністративного суду України від 13  червня 2017 року в справі №820/284/16.
41.          Постанову Вищого адміністративного суду України від 13 червня 2017 року в справі №820/284/16 залишити в силі.
42.          Ухвала набирає законної сили з дати її прийняття та не оскаржується.
Суддя-доповідач:                                                                      О.Р.  Радишевська
Судді:                                                                                          О.В.  Кашпур
                                                                                          Н.В.  Шевцова