Дата документу 08.12.2020 Справа № 320/7161/16-ц

ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

Справа № 22-ц/807/3491/20                                Головуючий у 1-й інстанції: Горбачова Ю.В.
Є.У.№ 320/7161/16ц                                        Суддя-доповідач: Кочеткова І.В.

ПОСТАНОВА
 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 грудня 2020 року                                                        м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з цивільних справ:

головуючого:         Кочеткової І.В.,
суддів:                 Кримської О.М.,
Дашковської А.В., 
секретар:         Волчанова І.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні мцивільну справу за  позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Укртелеком», третя особа: виконавчий комітет Мелітопольської міської ради Запорізької області, про усунення порушень прав споживача та стягнення моральної шкоди,
за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 11 вересня 2020 року
В С Т А Н О В И В:
У листопаді 2016 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ПАТ «Укртелеком» про усунення порушень прав споживача та відшкодування моральної шкоди, який в ході розгляду справи неодноразово доповнювала і уточнювала, та в якому просила суд: зобов`язати відповідача усунути порушення її прав споживача шляхом повернення їй коштів за не отримані послуги з радіомовлення у розмірі 336 грн. з урахуванням індексу інфляції, та шляхом повернення їй оплати за час не надання послуг інтернету у розмірі 74грн. з урахуванням індексу інфляції; поновити роботу телефонного зв`язку та через грубе порушення її прав споживача надати їй телефонний зв`язок безкоштовно протягом 5 років за тарифним планом «Домашній безлімітний»; стягнути моральну шкоду у розмірі 1 000 000 грн. та витрати по справі у розмірі 150 000 грн. 
Обґрунтовуючи свої позовні вимоги, ОСОБА_1 посилалась на те, що є споживачем послуг, які надавалися їй відповідачем в квартирі за місцем її проживання. У лютому 2013 року вона звернулась до відповідача із заявою про відключення її квартири від послуг радіомовлення. Відповідач не відреагував на цю заяву і продовжував нараховувати плату за надання цих послуг. У травні 2014 року вона повторно звернулась з подібною заявою до відповідача. Незважаючи на те, що діюче законодавство передбачає можливість відмови від надання послуг в усній формі, вона звернулась з письмовою заявою і з 01.02.2015 припинила вносити плату за послуги радіомовлення. Відповідач задовольнив її заяву тільки 01.07.2015, нарахувавши заборгованість за послуги радіомовлення у розмірі 60 грн. Таким чином, відповідач безпідставно отримав від неї плату за радіомовлення за період з 01.03.2013 по 01.07.2015 у розмірі 336 грн. (12 грн. х 28 місяців). 
У 2015 році її стали не влаштовувати послуги інтернету і вона вирішила звернутись до іншого оператора. З 23.01.2015 послуги інтернету їй почав надавати інший оператор. 31.01.2015 вона подала заяву відповідачеві про відмову від інтернету, проте тільки з 02.03.2015 відповідач припинив нараховувати їй оплату за інтернет, безпідставно нарахувавши їй заборгованість у розмірі 74 грн. 
01.08.2015 відповідач припинив надання їй послуг з телефонного зв`язку з посиланням на те, що у неї є заборгованість за надані ним послуги на суму 142 грн.11 коп. Відповідач не мав права самостійно без попередження відключати телефонний зв`язок, оскільки це можливо тільки за рішенням суду. Радіо у неї в квартирі не працювало кілька років, неякісними були і послуги інтернету, тому вона від них і відмовилась. 
Відключивши позивача 01.08.2015 від послуг телефонного зв`язку, оплату за ці послуги відповідач нарахував по 19.08.2015, що теж порушує її права. 
Спричинення моральної шкоди позивач ОСОБА_1 обґрунтовує тим, що з 25.10.2016 протягом 6 місяців їй на мобільний телефон постійно телефонували невідомі, вимагаючи погасити вищевказаний борг. При цьому, вони ображали її, принижували, використовуючи ненормативну лексику. Ці дзвінки надходила по 10-15 разів в день. Відповідач також застосовував до неї безліч неправомірних дій з тим, щоб вона відмовилась від позову. Зокрема, він замінив її номер телефону на такий же номер на «шістку», але який раніше належав митній службі, і їй постійно, вдень і вночі, почали надходити дзвінки до митниці, що негативно вплинуло на її здоров`я.
Посилаючись на вказані обставини, просила про задоволення позову.
Рішенням Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 11 вересня 2020 року ОСОБА_1 відмовлено у позові.
Судове рішення мотивовано тим, що ПАТ «Укртелеком» права ОСОБА_1 як споживача телекомунікаційних послуг не порушував, дії оператора відповідають вимогам Правил надання та отримання телекомунікаційних послуг, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 11 квітня 2012 року №295, та Закону України «Про захист прав споживачів», а отже відсутні підстави для задоволення позову.
В апеляційній скарзі про скасування судового рішення і повернення справи до суду першої інстанції на новий розгляд ОСОБА_1 посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи. Позивач зазначає, що справа тривалий час знаходилася в провадженні суду, передавалася від одного судді до іншого, по справі змінилося п`ять суддів, у провадження судді Купавської Н.М. справа надійшла у квітні 2019, проте по суті слухання відбулися тільки через півтори роки : 26 серпня 2020, 07 і 11вересня 2020 року. Затягування розгляду справи відбулося не з вини позивачки, як вважає суд першої інстанції, а з вини відповідача, який не направляв їй ні відзив на її позовну заяву, ні копії відповідних письмових доказів, що надавалися суду першої інстанції в обґрунтування їх заперечень проти позову. Всі необхідні їй документи вона отримала від суду тільки 26 серпня 2020, напередодні судового засідання. Судом першої інстанції не розглянуті її чисельні клопотання про допит свідків, надання низки письмових доказів, тощо. Справу розглянуто за її відсутності, незважаючи на її клопотання про відкладення розгляду справи на більш пізню дату у зв`язку із поломкою комп`ютера і неможливістю підготуватися до справи належним чином. Вважає, що справу розглянуто неповноважним, упередженим складом суду, оскільки ухвала за результатами розгляду її заяви про відвід головуючому була оприлюднена тільки 09 вересня, а передана до реєстру судових рішень 07 вересня 2020 року. Вона була позбавлена можливості своєчасно ознайомитися із відповідною ухвалою, оскільки був пошкоджений її комп`ютер і не працював інтернет. Судом порушено принцип рівності сторін, оскільки всі клопотання відповідача судом задовольнялися, а її клопотання були проігноровані. Судом порушені вимоги ст.124, ч.2 ст.3, 42,32 Конституції України. Судом не вирішено питання щодо направлення окремої ухвали на адресу обласної адміністрації щодо недобросовісності роботи відділу захисту прав споживачів в порядку, передбаченому ст.262 ЦПК України. Суд допустив до ознайомлення із матеріалами справи представника відповідача адвоката Кочеванову М., та представника ОСОБА_2 , не впевнившись у їх повноваженнях, що сприяло розповсюдженню її конфіденційних даних. Судом неправильно застосовані строки позовної давності, положення норм ЦК України щодо порядку розірвання договору. Суд безпідставно залучив до участі у справі третю особу, хоча є не скасована ухвала суду про виключення виконавчого комітету Мелітопольської міської ради із учасників процесу. Судом не визначені правові статуси як відповідача так і ЦТУ №2 , не перевірена їх правосуб`єктність. 
У відзиві на апеляційну скаргу ПАТ «Укртелеком» зазначає, що оскаржуване рішення є законним і обґрунтованим, а доводи апеляційної скарги – неспроможними. 
В засідання апеляційного суду сторони не з`явилися, причини неявки суду не повідомили. Повістка про виклик у судове засідання вручена позивачці ОСОБА_1 19.11.2020, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення судової повістки (том 5, а.с. 188), представникові ПАТ «Укртелеком» повістка вручена 20.11.2020 (том5, а.с. 189). На електронну адресу суду надійшла заява ОСОБА_1 про відкладення розгляду справи з тієї причини, що вона не отримала від відповідача відзив на її апеляційні скарги. Заява позивача не скріплена її електронним цифровим підписом, як це передбачено ч. 8 ст.43 ЦПК України, а тому клопотання про відкладення розгляду справи судом залишено без розгляду.
Колегія суддів визнала причини неявки сторін і їх представників у судове засідання неповажними і такими, що не перешкоджають розгляду справи по суті.
Заслухавши у судовому засіданні суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.
Відмовляючи у задоволені позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивач не надала належних та допустимих доказів на підтвердження своїх доводів про порушення її прав як споживача.
Колегія суддів погоджується із вказаними висновками суду першої інстанції з огляду на таке.
Відповідно до статті 1 Закону України «Про телекомунікації» абонентом є споживач телекомунікаційних послуг, який отримує телекомунікаційні послуги на умовах договору, котрий передбачає підключення кінцевого обладнання, що перебуває в його власності або користуванні, до телекомунікаційної мережі. Кінцеве обладнання – обладнання, призначене для з`єднання з пунктом закінчення телекомунікаційної мережі з метою забезпечення доступу до телекомунікаційних послуг. Телекомунікації (електрозв`язок) - передавання, випромінювання та/або приймання знаків, сигналів, письмового тексту, зображень та звуків або повідомлень будь-якого роду по радіо, проводових, оптичних або інших електромагнітних системах. Телекомунікаційна мережа – комплекс технічних засобів телекомунікацій та споруд, призначених для маршрутизації, комутації, передавання та/або приймання знаків, сигналів, письмового тексту, зображень та звуків або повідомлень будь-якого роду по радіо, проводових, оптичних чи інших електромагнітних системах між кінцевим обладнанням. Телекомунікаційна послуга (послуга) – продукт діяльності оператора та/або провайдера телекомунікацій, спрямований на задоволення потреб споживачів у сфері телекомунікацій
Статтею 32 Закону №1280-1У від 18.11.2003 (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) визначені права споживача під час замовлення та/або отримання телекомунікаційних послуг, зокрема, право споживача на відмову від телекомунікаційних послуг у порядку, встановленому договором про надання телекомунікаційних послуг; відшкодування збитків, заподіяних унаслідок невиконання чи неналежного виконання оператором, провайдером телекомунікацій обов`язків, передбачених договором із споживачем чи законодавством; оскарження неправомірних дій операторів, провайдерів телекомунікацій шляхом звернення до суду та уповноважених державних органів. (п.11,12, 13 ч.1 ст.32 Закону №1280-1У від 18.11.2003 в редакції на час виникнення спірних правовідносин). Абонент, який отримує телекомунікаційні послуги без укладення договору в письмовій формі, може зареєструватися в оператора, надавши йому персональні дані відповідно до закону в порядку, встановленому національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері зв`язку та інформатизації.
За змістом ст.33 Закону №1280-1У від 18.11.2003 (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) споживачі телекомунікаційних послуг зобов`язані дотримуватися Правил надання та отримання телекомунікаційних послуг, що затверджує Кабінет Міністрів України, зокрема: виконувати умови договору про надання телекомунікаційних послуг у разі його укладення, у тому числі своєчасно оплачувати отримані ними телекомунікаційні послуги; виконувати інші обов`язки відповідно до законодавства (п.5,6 ч.1 ст. 33 Закону).
Аналогічні права і обов`язки споживача під час замовлення і отримання телекомунікаційних послуг визначені і п.п.35,36 Правил надання та отримання телекомунікаційних послуг, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 11 квітня 2012 року № 295. 
Відповідно до пункту 11 Правил надання та отримання телекомунікаційних послуг, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 11 квітня 2012 року № 295, надання послуг здійснюється у разі: укладення договору відповідно до основних вимог, встановлених НКРЗІ; їх оплати споживачем.
Відповідно до п.32 Правил надання та отримання телекомунікаційних послуг, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 11 квітня 2012 р. № 295 замовлення, зміна умов надання, скорочення переліку послуг та припинення їх надання можуть здійснюватися дистанційно за допомогою засобів зв`язку на умовах, визначених договором, з дотриманням вимог цих Правил та інших актів законодавства.
Пунктом 55 Правил визначено, що припинення надання послуг (послуги) може здійснюватися оператором, провайдером у разі припинення відповідно до законодавства дії договору, в тому числі його дострокового розірвання, або внесення до договору змін щодо припинення надання однієї чи кількох послуг, замовлених абонентом за письмовою заявою абонента у строк, що не перевищує семи календарних днів з моменту отримання оператором заяви, якщо більший строк не зазначений у заяві, крім перенесення абонентського номера; за ініціативою оператора, провайдера у разі непогашення заборгованості з оплати послуг у строк, зазначений у попереджені оператора. 
Пунктом 128 Правил визначено, що фізичні особи, які проживають у радіофікованих квартирах, є індивідуальними абонентами проводового радіомовлення за умови укладення договору з оператором мереж проводового радіомовлення. Тимчасове відключення радіоточки здійснюється оператором мереж проводового радіомовлення за письмовою заявою абонента (п.135 Правил).
Відповідно до п.3.13 Основних вимог до договору про надання телекомунікаційних послуг, затверджених рішенням Національної комісії, що здійснює регулювання у сфері зв`язку та інформатизації від 29.11.2012  № 624, при укладенні договору кожна зі сторін повинна надати іншій стороні на вимогу завірені у встановленому порядку копії документів, що підтверджують правовий статус, обов`язкові реквізити та повноваження осіб, що укладають договір. Оператор (провайдер) має право пересвідчитися у повноваженнях фізичної особи, що підписує договір з боку споживача, та вимагати у зв`язку з цим пред`явлення оригінала документа, що посвідчує особу.
Ці вимоги є обов`язковими для застосування операторами, провайдерами телекомунікацій (далі – оператори, провайдери) і споживачами телекомунікаційних послуг при укладенні договорів про надання телекомунікаційних послуг (далі - послуги), внесенні змін та доповнень до них.
Відповідно до статті 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов`язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом.
Частиною третьою статті 651 ЦК України передбачено, що у разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим.
Із цим узгоджується також стаття 907 ЦК України, якою передбачено, що договір про надання послуг може бути розірваний, у тому числі шляхом односторонньої відмови від договору, в порядку та на підставах, встановлених цим Кодексом, іншим законом або за домовленістю сторін. Порядок і наслідки розірвання договору про надання послуг визначаються домовленістю сторін або законом.
Встановлено, що ПАТ «Укртелеком» є правонаступником усіх прав та обов`язків державного підприємства «Українське державне підприємство електрозв`язку «Укртелеком», а також ВАТ «Укртелеком» та всього майна дочірнього підприємства «Утел» ВАТ «Укртелеком», що передбачено статутом товариства. 
Позивач ОСОБА_1 тривалий час була споживачем телекомунікаційних послуг, які надавалися їй відповідачем, а саме: послуг стаціонарного телефонного зв`язку, за договором, укладеним 30.12.1992 р., послуг проводового радіомовлення, послуг доступу до мережі Інтернету – договір від 23.12.2009 (том2, а.с.7,8; том1, а.с. 245-251 а; том 2 а.с.7-8,19-26). 
Договір про надання послуг з радіомовлення суду не надано, але сторонами не заперечувалося, що такі послуги надавалися позивачеві, яка їх регулярно оплачувала. 
Договором про надання послуг міського телефонного зв`язку від 30.12.1992 визначений порядок надання таких послуг, права і обов`язки сторін, порядок припинення надання послуг, у тому числі у випадку порушення абонентом Правил користування міським телефонним зв`язком (т.2, а.с.7-8).
Договором про надання послуг ADSL-підключення до мережі ІНТЕРНЕТ №1960 від 23.12.2009 сторони визначили порядок надання споживачеві на платній основі послуг доступу до мережі інтернент, права і обов`язки сторін, умови та порядок розрахунків, термін дії договору, порядок припинення його дії.
Зокрема, п.8.3 договору сторони визначили, що вони зберігають за собою право припинити дію договору, у разі невиконання умов договору іншою стороною або у разі відсутності потреби в отриманні послуги у споживача, повідомивши про це іншу сторону письмово не пізніше ніж за 30 днів до дати припинення дії договору (том1, а.с.193-196).
У лютому 2013 року ОСОБА_1 через засоби поштового зв`язку звернулася до начальника ЦТУ №2 Запорізької філії ПАТ «Укртелеком» зі скаргою на неякісні телекомунікаційні послуги, некоректну поведінку працівників філії, тощо, в якій просила, замінити їй основний номер телефону на спарений, відключити радіомовлення через його низьку якість, роз`яснити порядок оформлення квитанці (том 1 а.с.149, 150).
У відповіді на це звернення від 12.04.2013 за №467 начальник ЦТП №2 повідомив абонента про порядок заміни основного номеру телефону на спарений, запропонував звернутися з паспортом у абонентний відділ і написати відповідну заяву, зазначив режим роботи абонентного відділу, роз`яснив порядок оформлення квитанції та надав відповідь на інші питання, порушені у письмовому зверненні (том1, а.с.151-152) 
У травні 2014 року позивач повторно через засоби поштового зв`язку звернулася до начальника ЦТУ №2 Запорізької філії ПАО «Укртелеком» зі скаргою, в якій серед іншого, просила відключити її квартиру від провідного радіомовлення (том 1 а.с.153).
У відповіді на це звернення з посиланням на вимоги п.п.55, 88 Правил надання та отримання телекомунікаційних послуг, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 11 квітня 2012 р. № 295, начальник ЦТП №2 зазначив, що для розірвання договору споживачеві необхідно особисто з`явитися з паспортом до абонентського відділу ЦТП № 2 за адресою: пр. Б.Хмельницького в м. Мелітополі та подати відповідну письмову заяву. В листі містяться відомості про режим роботи пункту обслуговування, а також роз`яснення щодо порядку оплати телекомунікаційних послуг (том1, а.с.154). 
Із заявою про припинення надання послуг радіомовлення у порядку, передбаченому п.55 Правил, ОСОБА_1 до оператора так і не звернулася, що не заперечувалося останньою у суді першої інстанції.
30.01.2015 ОСОБА_1 звернулась до відповідача із заявою № 111 про припинення надання послуг доступу до мережі Інтернету (том 2 а.с.27). 
Оскільки п.8.3 договору № 1960 про надання послуг ADSL-підключення до мережі ІНТЕРНЕТ сторони визначили обов`язок споживача письмово попередити оператора не пізніше ніж за 30 днів до дати припинення дії договору, відповідач правомірно продовжував нараховувати плату за послуги інтернету протягом 30 днів з дня подання споживачем відповідної заяви, тобто з 31.01.2015 по 01.03.2015.
В суді першої інстанції ОСОБА_1 підтвердила, що з березня 2015 року вона не сплачувала послуги радіомовлення і відмовилась сплачувати послуги доступу до Інтернету за лютий 2015 року, оскільки 30.01.2015 вона подала письмову заяву про припинення надання їй цих послуг, а послуги радіомовлення були неякісними.
Зібраними у справі письмовими доказами також підтверджується, що з грудня 2013 за споживачем ОСОБА_1 за отримані телекомунікаційні послуги утворився борг, розмір якого змінювався, станом на 19.08.2015 – час припинення надання послуг з радіомовлення і телефонного зв`язку заборгованість становила 142,11 грн. (том1, а.с.156-165).
Відповідач неодноразово попереджав абонента про необхідність сплатити заборгованість за отримані телекомунікаційні послуги, зазначаючи про їх розмір і строк оплати у квитанціях, що надсилалися споживачеві до оплати, а також у письмовому попередження від 12.05.2015 (том 1, а.с.160,161,163).
У зв`язку із не виконанням абонентом своїх обов`язків щодо внесення регулярної плати за телекомунікаційні послуги, несплатою заборгованості у строки, надані оператором телекомунікаційного зв`язку у попередженні від 12.05.2015, останній правомірно у відповідності до вимог п.п.32,55 Правил припинив надавати споживачеві послуги радіомовлення в телефонного зв`язку.
Установивши, що послуги з проводного радіомовлення фактично надавалися позивачці до серпня 2015, в порядку, передбаченому вищевказаними нормативними актами від цих послуг остання не відмовлялася, із відповідною заявою до оператора не зверталася, станом на 01 серпня 2015 року мала заборгованість зі сплати за телекомунікаційні послуги, яку у надану оператором строк не сплатила, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про правомірність дій відповідача з припинення у серпні 2015 року надання телекомунікаційних послуг позивачці.
Суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що скарга ОСОБА_1 від 21.02.2013, адресована начальнику ЦТУ №2 Запорізької філії ПАТ «Укртелеком», в якій споживач скаржилася на неякісні послуги, не етичну поведінку робітників відділення, не можна вважати заявою про розірвання договору про надання телекомунікаційних послуг. 
 За змістомп.3.13 Основних вимог до договору про надання телекомунікаційних послуг, затверджених рішенням Національної комісії, що здійснює регулювання у сфері зв`язку та інформатизації від 29.11.2012  № 624, при укладенні договору оператор має право пересвідчитися у повноваженнях фізичної особи, що підписує договір з боку споживача, та вимагати у зв`язку із цим пред`явлення документа, що посвідчує особу. 
За положенням ст. 654 ЦК України зміна або розірвання договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється або розривається, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту.
Зважаючи на те, що Законом «Про телекомунікації», Правилами надання та отримання телекомунікаційних послуг, Основними вимогами встановлена письмова форма договору про надання таких послуг, у відповідності до вимог ст.654 ЦК України розірвання відповідного договору вчиняється в такій самій формі з обов`язковою ідентифікацією особи, що підписує відповідний документ. 
Відповідно до п.5 ст.4 Закон України «Про захист прав споживачів», споживачі під час укладення, зміни, виконання та припинення договорів щодо отримання (придбання, замовлення тощо) продукції, а також при використанні продукції, яка реалізується на території України, для задоволення своїх особистих потреб мають право на:  відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок недоліків продукції (дефекту в продукції), відповідно до закону.
Судом не встановлено фактів порушення прав споживача, відсутні підстави і для стягнення моральної шкоди.
Доводи апеляційної скарги про неповне з`ясування судом першої інстанції фактичних обставин справи, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, порушення норм матеріального права є безпідставними.
Судом дана належна оцінка зібраним у справі доказам у їх сукупності , висновки суду відповідають фактичним обставинам справи і узгоджуються із зібраними у справі доказами.
Посилання в апеляційній скарзі на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, не вирішення чисельних клопотань позивача, упередженість і неправомочність складу суду, порушення принципу рівності сторін, неповноважність представника відповідача є також неспроможними.
Судом першої інстанції вжиті усі передбачені законом заходи до всебічного, повного і об`єктивного з`ясування фактичних обставин справи, вирішені всі клопотання сторін у відповідності до вимог ЦПК України. Повноваження представників відповідача підтверджені належними і допустимими доказами, копії яких містяться в матеріалах справи (том 4, а.а.166.
Справу розглянуто повноважним складом суду, заяви позивача про відвід головуючого судді розглянуті у спосіб, передбачений ст. 40 ЦПК України (том4, а.с.164,205). Належних і допустимих доказів на підтвердження упередженості суду матеріали справи не містять.
Доводи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції порушено право позивача на участь у судовому засіданні, яке відбулося 11 вересня 2020 року, є неспроможними.
В попередніх судових засіданнях, які відбувалися 26.08.2020 і 07.09.2020 позивач приймала участь, давала суду свої пояснення, після оголошеної у судовому засіданні перерви до 11.09.2020, позивач у судове засідання не з`явилася, направивши суд телефонограму про відкладення розгляду справи з підстав не отримання копій ухвал за результатами розгляду її заяв, у том числі і зав про відвід головуючому судді (том 5, а.с.49).
Суд першої інстанції обґрунтовано визнав неповажною причину неявки позивача у судове засідання, яке продовжилося після перерви 11 вересня 2011 рок, та закінчив розгляд справи за відсутності останньої. 
Тривалий розгляд справи судом першої інстанції не є підставою для скасування оскаржуваного рішення і повернення справи на новий розгляд до суду першої інстанції. 
За вимогами п.1 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скарг без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.
Докази та обставини, на які посилається заявник в апеляційній скарзі, були предметом дослідження суду першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом першої інстанції були дотримані норми матеріального та процесуального права.
За вказаних обставин доводи апеляційної скарги про невідповідність висновків суду першої інстанції вимогам закону є безпідставними. 
Отже, апеляційний суд вважає, що рішення суду ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляції, не вбачається.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Керуючись ст.ст. 374, 375, 382 ЦПК України, апеляційний суд – 
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 11 вересня 2020 року у цій справі залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту цієї постанови, лише у випадку якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до ЦПК України позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково. 
Повний текст постанови складено 10 грудня 2020 року.

Головуючий І.В. Кочеткова

Судді: А.В. Дашковська

О.М. Кримська