ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 грудня 2020 року 
м. Київ
справа №816/4690/15
адміністративне провадження №К/9901/48757/18
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду (далі - Суд):
судді-доповідача - Радишевської О.Р.,
суддів - Кашпур   О.В., Уханенка С.А.
розглянув у попередньому судовому засіданні як суд касаційної інстанції адміністративну справу №816/4690/15
за позовом  ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Полтавській області, Управління Міністерства внутрішніх справ України в Полтавській області про визнання протиправним і скасування наказу, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу, зобов`язання вчинити дії, стягнення моральної шкоди, провадження в якій відкрито
за касаційною скаргою Управління Міністерства внутрішніх справ України в Полтавській області на постанову Харківського апеляційного адміністративного суду від 15 березня 2018 року, ухвалену в складі: головуючого судді Тацій   Л.В., суддів Григорова   А.М. , Подобайло   З.Г.,
УСТАНОВИВ:
І. Обставини справи 
1.           ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до суду з позовом до Головного управління Національної поліції в Полтавській області (далі - відповідач-1, ГУ НП в Полтавській області), Управління Міністерства внутрішніх справ України в Полтавській області (далі - відповідач-2, УМВС України в Полтавській області) з вимогами: визнати протиправним і скасувати наказ УМВС України в Полтавській області від 06.11.2015 №625о/с у частині звільнення інспектора з організації діяльності спеціальних установ міліції відділу організації служби, забезпечення масових заходів і діяльності спеціальних установ міліції управління громадської безпеки УМВС України в Полтавській області капітана міліції ОСОБА_1 з органів внутрішніх справ; зобов`язати УМВС України в Полтавській області розглянути рапорт, поданий 06.11.2015 ОСОБА_1 на ім`я начальника УМВС України в Полтавській області, про звільнення у зв`язку з переходом на роботу в інші міністерства і відомства, у зв`язку із виявленим бажанням проходити службу на посадах в органах та підрозділах Національної поліції України; зобов`язати УМВС України в Полтавській області виплатити на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 06.11.2015; зобов`язати ГУ НП у Полтавській області розглянути кандидатуру ОСОБА_1 для зайняття посади відповідно до пункту 9 Розділу ХІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про Національну поліцію», у ГУ НП в Полтавській області та видати відповідний наказ з цього приводу; стягнути з УМВС України в Полтавській області та ГУ НП в Полтавській області на користь ОСОБА_1 15000,00 грн як моральну шкоду.
2.          На обґрунтування вимог позивач зазначив, що він з 27.11.2006 проходив службу в органах внутрішніх справ і на підставі наказу УМВС України в Полтавській області від 06.11.2015 №625о/с був звільнений з органів внутрішніх справ за підпунктом «г» пункту 64 Положення про проходження служби особовим складом органів внутрішніх справ в запас у зв`язку із скороченням штатів. Зазначав, що при звільненні з посади УМВС України в Полтавській області не дотримано процедури, визначеної статтею 49-2 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України), а тому оспорюваний наказ є протиправним і підлягає скасуванню. Звертав увагу на те, що 06.11.2015 ним подано рапорт на ім`я начальника УМВС України в Полтавській області полковника міліції Беха О.В. про звільнення зі служби в органах внутрішніх справ у зв`язку з переходом на роботу на посадах в органах та підрозділах Національної поліції України.
ІІ. Установлені судами фактичні обставини справи
3.           ОСОБА_1 з 27.11.2006 проходив службу в органах внутрішніх справ, зокрема з 15 травня 2012 року на посаді інспектора з організації діяльності спеціальних установ міліції відділу організації служби, забезпечення масових заходів і діяльності спеціальних установ міліції управління громадської безпеки УМВС України в Полтавській області, що підтверджується копією послужного списку ОСОБА_1 (том 1, а.с. 44-48).
4.           ОСОБА_1 06.11.2015 подано рапорт на ім`я начальника УМВС України в Полтавській області, відповідно до якого позивач висловив бажання продовжити службу на посадах в органах і підрозділах Національної поліції України, тому просив його звільнити зі служби в органах внутрішніх справ у зв`язку з переходом на роботу в інші міністерства і відомства (том 1, а.с. 118).
5.          Під час розгляду рапорту позивача від 06.11.2015 відповідачами було враховано наявність у позивача чинного станом на 06.11.2017 дисциплінарного стягнення, характеристику ОСОБА_1 від 05.11.2015, думку безпосереднього керівника позивача у формі резолюції на його рапорті від 06.11.2015 про недоцільність проходження служби в Національній поліції України.
6.          Наказом начальника УМВС України в Полтавській області від 06.11.2015 №625 о/с «По особовому складу» згідно з пунктами 10 та 11 Розділу XI Закону України «Про Національну поліцію» та відповідно до Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ звільнено з 06   листопада 2015 року у запас Збройних Сил України за пунктом 64 «г» (через скорочення штатів) капітана міліції ОСОБА_1 , інспектора з організації діяльності спеціальних установ міліції відділу організації служби, забезпечення масових заходів і діяльності спеціальних установ міліції управління громадської безпеки УМВС України в Полтавській області (том 1, а.с. 115).
7.          Не погодившись з указаним наказом в частині звільнення з органів внутрішніх справ, позивач оскаржив його до суду.
8.          Судами попередніх інстанцій встановлено, що в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців і громадських формувань містяться відомості про перебування юридичної особи УМВС в Полтавській області в стані припинення за рішенням засновників з 06.11.2015, однак на час розгляду справи запис про припинення вказаної юридичної особи не внесений.
9.          Отже, на час розгляду цієї справи юридична особа УМВС в Полтавській області не припинена.
ІІІ. Рішення судів першої та апеляційної інстанцій і мотиви їхнього ухвалення
10.          Постановою Полтавського окружного адміністративного суду від 19 лютого 2016 року, яка залишена без змін ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 11 квітня 2016 року, у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до ГУ НП в Полтавській області, УМВС України в Полтавській області про визнання протиправним і скасування наказу, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу, зобов`язання вчинити дії, стягнення моральної шкоди відмовлено.
11.          Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 10 листопада 2016 року касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Постанову Полтавського окружного адміністративного суду від 19 лютого 2016 року та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 11 квітня 2016 року скасовано, а справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.
12.          Постановою Полтавського окружного адміністративного суду від 06 квітня 2017 року, яка залишена без змін ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 30 травня 2017 року, у задоволенні адміністративного позову відмовлено.
13.          Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 08 листопада 2017 року касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Постанову Полтавського окружного адміністративного суду від 06 квітня 2017 року та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 30 травня 2017 року скасовано, а справу направлено на новий судовий розгляд до суду першої інстанції.
14.          Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 23 січня 2018 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено.
15.          Суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні позовних вимог, виходив із правомірності оскаржуваного наказу, оскільки позивач уважається у встановленому законом порядку повідомленим про скорочення штатів у силу положення спеціального закону, а саме: пункту 8 Розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02.07.2015 №580-VIІI «Про Національну поліцію» (далі - Закон №580-VIІI; у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), а положення статті 49-2 КЗпП України щодо персонального попередження працівників не пізніше ніж за два місця про наступне вивільнення до спірних відносин не застосовуються.
16.          Суд першої інстанції також при розгляді справи дійшов висновку про те, що не проведення УМВС України в Полтавській області атестації позивача перед його звільненням не тягне для позивача жодних правових наслідків, не порушує прав та інтересів позивача, оскільки результати такої атестації не є підставою для з`ясування відповідності працівників міліції вимогам поліцейських, визначених Законом №580-VIІI, за умови відповідності яким працівник міліції упродовж трьох місяців з дня опублікування Закону №580-VIІI може бути прийнятий на службу до поліції згідно з пунктом 9 Розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення» цього Закону.
17.          Водночас суд першої інстанції зазначив, що під час розгляду рапорту позивача було враховано його службову характеристику та інші дані, які можуть бути враховані при прийнятті на службу, а саме: наявність чинного дисциплінарного стягнення - догани за порушення службової дисципліни, що виявилося в неналежному виконанні своїх функціональних обов`язків, і думка безпосереднього керівника позивача у формі письмової резолюції на рапорті позивача від 06.11.2015 про недоцільність проходження служби в Національній поліції України, у зв`язку з чим ГУ НП в Полтавській області не прийнято позитивного рішення щодо прийому позивача на службу в поліцію.
18.          Поставною Харківського апеляційного адміністративного суду від 15   березня 2018 року рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 23 січня 2018 року скасовано. Прийнято нову постанову про часткове задоволення позову ОСОБА_1 . Визнано протиправним і скасовано наказ УМВС України в Полтавській області від 06.11.2015 №625о/с у частині звільнення інспектора з організації діяльності спеціальних установ міліції відділу організації служби, забезпечення масових заходів і діяльності спеціальних установ міліції управління громадської безпеки УМВС України в Полтавській області капітана міліції ОСОБА_1 з органів внутрішніх справ. Поновлено ОСОБА_1 на посаді інспектора з організації діяльності спеціальних установ міліції відділу організації служби, забезпечення масових заходів і діяльності спеціальних установ міліції управління громадської безпеки УМВС України в Полтавській області з 06.11.2015. Стягнуто з УМВС України в Полтавській області на користь ОСОБА_1 грошове забезпечення за час вимушеного прогулу з 07.11.2015 по 15.03.2018 у розмірі 91581 (дев`яносто одна тисяча п`ятсот вісімдесят одна) грн 40   коп. Зобов`язано УМВС України в Полтавській області розглянути рапорт, поданий 06.11.2015 ОСОБА_1 на ім`я начальника УМВС України в Полтавській області, про звільнення у зв`язку з переходом на роботу в інші міністерства і відомства, у зв`язку із виявленим бажанням проходити службу на посадах в органах та підрозділах Національної поліції України. Зобов`язано ГУ НП в Полтавській області розглянути кандидатуру ОСОБА_1 для зайняття посади відповідно до пункту 9 розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №580-VIІI у ГУ НП в Полтавській області та видати відповідний наказ з цього приводу. В іншій частині у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.
19.          Скасовуючи рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції керувався тим, що замість ліквідованого УМВС України в Полтавській області та його структурних підрозділів утворено ГУ НП в Полтавській області з відповідними структурними підрозділами, на які законом покладені аналогічні функції, що полягають у забезпеченні охорони прав і свобод людини, інтересів суспільства і держави, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку.
20.          Верховний Суд України в постановах від 04 березня 2014 року (справа №21-8а14), від 27 травня 2014 року (справа №21-108а14), від 28 жовтня 2014 року (справа №21-484а14) сформулював правову позицію, згідно з якою ліквідація юридичної особи публічного права має місце у випадку, якщо в розпорядчому акті органу державної влади або органу місцевого самоврядування наведено обґрунтування доцільності відмови держави від виконання завдань та функцій такої відмови. У разі ж покладення виконання завдань і функцій ліквідованого органу на інший орган, мова йде фактично про реорганізацію.
21.          Таким чином, встановлена законодавством можливість ліквідації державної установи (організації) з одночасним створенням іншої, яка буде виконувати повноваження (завдання) особи, що ліквідується, не виключає, а включає зобов`язання роботодавця (держави) щодо працевлаштування працівників ліквідованої установи.
22.          Довідкою УМВС України в Полтавській області від 11 січня 2017 року №44/115/12/15-2017 підтверджено, що штатна чисельність УМВС України в Полтавській області станом на 06.11.2015 становила 6102 одиниць (том 1, а.с. 249).
23.          Згідно з довідки ГУ НП в Полтавській області від 11 січня 2017 року №45/115/12/03/15-2017 штатна чисельність ГУ НП в Полтавській області станом на 07.11.2015 становила 4677 одиниць, тобто на 1425 посад стала меншою порівняно з штатною чисельністю УМВС України в Полтавській області (том 1, а.с. 248).
24.          Таким чином, дійсно, мало місце скорочення штатів у відповідачів.
25.          Проте судом апеляційної інстанції встановлено, що роботодавцем не було з`ясовано питання щодо можливості подальшого використання позивача на службі, незважаючи на те, що останній не відмовлявся від проходження служби в поліції. Доказів, що позивачу пропонувались будь-які наявні посади, які відповідно до своєї кваліфікації міг обіймати позивач в органах Національної поліції, відповідачами не надано.
26.          Щодо твердження відповідачів, що позивач не відповідає вимогам до поліцейського, визначених статтею 49 Закону №580-VIІI, суд апеляційної інстанції зазначив, що серед критеріїв, визначених указаною статтею не передбачено такі вимоги, як відсутність непогашеного дисциплінарного стягнення або негативна характеристика.
27.          Також суд апеляційної інстанції указав, що УМВС України в Полтавській області у порушення вимог пункту 48 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.07.1991 №114 (далі - Положення №114), при звільненні позивача з органів внутрішніх справ не проведено його атестацію, оскільки з дня останньої атестації позивача на час його звільнення з органів внутрішніх справ пройшло більше одного року.
28.          Таким чином, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що за встановлених обставин оскаржуваний наказ УМВС України в Полтавській області від 06.11.2015 №625о/с у частині звільнення ОСОБА_1 зі служби є протиправним і підлягає скасуванню. Для поновлення порушених прав позивача суд апеляційної інстанції вийшов за межі позовних вимог та поновив ОСОБА_1 на посаді інспектора з організації діяльності спеціальних установ міліції відділу організації служби, забезпечення масових заходів і діяльності спеціальних установ міліції управління громадської безпеки УМВС України в Полтавській області з 06.11.2015.
29.          Також з метою повного поновлення прав позивача, суд апеляційної інстанції вирішив стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу, зобов`язати відповідача-2 розглянути рапорт, поданий 06.11.2015 ОСОБА_1 на ім`я начальника УМВС України в Полтавській області про звільнення у зв`язку з переходом на роботу в інші міністерства і відомства, у зв`язку із виявленим бажанням проходити службу на посадах в органах та підрозділах Національної поліції України, зобов`язати відповідача-1 розглянути кандидатуру ОСОБА_1 для зайняття посади відповідно до пункту 9 Розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №580-VIІI у ГУ НП в Полтавській області та видати відповідний наказ з цього приводу. Водночас суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди не підлягають задоволенню з підстав її недоведеності.
V. Провадження в суді касаційної інстанції
30.          23 квітня 2018 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга УМВС України в Полтавській області на постанову Харківського апеляційного адміністративного суду від 15 березня 2018 року.
31.          У касаційній скарзі відповідач-2, не погоджуючись із рішенням суду апеляційної інстанцій, просить його скасувати з підстав неправильного застосування норм матеріального права і порушення норм процесуального права та ухвалити нове, яким залишити в силі рішення суду першої інстанції.
32.          Касаційну скаргу скаржник мотивує тим, що при вирішенні питання про прийняття колишніх працівників органів внутрішніх справ до Національної поліції у спрощеній процедурі без проходження конкурсу повинні бути враховані особисті характеристики та діяльність цих працівників з огляду на концепцію реформування органів внутрішніх справ задля досягнення її мети.
33.          Так, ураховуючи, що ОСОБА_1 за час проходження служби зарекомендував себе посередньо, мав чинне дисциплінарне стягнення та з огляду на думку керівництва галузевої служби УМВС України в Полтавській області щодо недоцільності проходження ОСОБА_1 служби в Національній поліції, позитивного рішення щодо прийому позивача на службу в поліцію ГУ НП в Полтавській області прийнято не було.
34.          Скаржник наголошує, що відповідно до пункту 10 «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №580-VIІI працівники міліції, які відмовилися від проходження служби в поліції та/або не прийняті на службу до поліції в тримісячний термін з моменту попередження про наступне вивільнення, звільняються зі служби в органах внутрішніх справ через скорочення штатів.
35.          Постановою Кабінету Міністрів України від 16.09.2015 №730 «Про утворення територіальних органів Національної поліції та ліквідацію територіальних органів Міністерства внутрішніх справ» прийнято рішення про ліквідацію УМВС України в Полтавській області як юридичної особи.
36.          Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 06.11.2015 №1388 «Про організаційно-штатні питання» наказано вважати такими, що втратили чинність, штати органів, підрозділів, закладів, установ і підприємств МВС України згідно з Переліком змін у штатах МВС, що додається.
37.          Таким чином, з 06.11.2015 всі посади УМВС України в Полтавській області є скороченими, зокрема і посада, яку обіймав позивач.
38.          Очевидно, що за таких обставин можливість подальшого проходження служби позивачем в органах внутрішніх справ була відсутня.
39.          За наслідками автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 23 квітня 2018 року касаційну скаргу передано на розгляд колегії суддів: судді-доповідачу Бевзенку   В.М. суддям Данилевич   Н.А., Шарапі В.М .
40.          Ухвалою Верховного Суду від 16 травня 2018 року відкрито касаційне провадження за вказаною скаргою.
41.          Розпорядженням заступника керівника апарату Верховного Суду - керівника секретаріату Касаційного адміністративного суду - від 05 травня 2020 року №734/0/78-20, у зв`язку зі зміною спеціалізації та введенням до іншої судової палати судді-доповідача в цій справі, призначений повторний автоматизований розподіл указаної касаційної скарги.
42.          За наслідками повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 05 травня 2020 року касаційну скаргу передано на розгляд колегії суддів: судді-доповідачу Радишевській   О.Р., суддям Кашпур   О.В., Уханенку С.А.
43.          Від позивача надійшли заперечення на касаційну скаргу відповідача-2, в яких він наполягає на безпідставності останньої, просить у її задоволенні відмовити і залишити оскаржуване судове рішення без змін.
V. Джерела права та акти їхнього застосування
44.          08 лютого 2020 року набрав чинності Закон України від 15.01.2020 №460-XI «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» (далі - Закон №460-XI), яким до окремих положень Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) унесені зміни.
45.          Водночас пунктом 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №460-XI передбачено, що касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.
46.          З урахуванням викладеного, розглядаючи цю справу, Суд керується положеннями КАС України, що діяли до набрання чинності змін, унесених Законом №460-IX.
47.          Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
48.          Згідно з частиною шостою статті 43 Конституції України громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.
49.          02 липня 2015 року Верховна Рада України прийняла Закон №580-VIII, яким визнано таким, що втратив чинність Закон України від 20 грудня 1990 року №565-ХІІ «Про міліцію».
50.          Відповідно до пункту 1 Розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №580-VIII останній набирає чинності через три місяці з дня наступного за днем його опублікування, крім: 1) пунктів 1, 2, 3, 7-13, 15, 17-18 розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення» цього Закону, які набирають чинності з дня, наступного за днем його опублікування; 2) частини сьомої статті 15 та частини п`ятої статті 21 цього Закону, які набирають чинності з 1 січня 2017 року.
51.          Закон №580-VIII опублікований в газеті «Голос України» 06.08.2015 за №141-142 і набрав чинності 07.11.2015.
52.          Ураховуючи викладене, пункти 1, 2, 3, 7-13, 15, 17-18 розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення» цього Закону набирають чинності 07.08.2015. 
53.          Згідно з пунктом 8 розділу ХІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №580-VIII з дня опублікування цього Закону всі працівники міліції (особи рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ), а також інші працівники Міністерства внутрішніх справ України, його територіальних органів, закладів та установ вважаються такими, що попереджені у визначеному порядку про можливе майбутнє звільнення через скорочення штатів.
54.          Приписами пункту 9 розділу ХІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 580-VIІI передбачено, що працівники міліції, які виявили бажання проходити службу в поліції, за умови відповідності вимогам до поліцейських, визначеним цим Законом, упродовж трьох місяців з дня опублікування цього Закону можуть бути прийняті на службу до поліції шляхом видання наказів про призначення за їх згодою чи проходження конкурсу на посади, що заміщуються поліцейськими, у будь-якому органі (закладі, установі) поліції. Посади, що пропонуються особам, зазначеним у цьому пункті, можуть бути рівнозначними, вищими або нижчими щодо посад, які ці особи обіймали під час проходження служби в міліції.
55.          Відповідно до пункту 10 розділу ХІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №580-VIІI працівники міліції, які відмовилися від проходження служби в поліції та/або не прийняті на службу до поліції в тримісячний термін з моменту попередження про наступне вивільнення, звільняються зі служби в органах внутрішніх справ через скорочення штатів. Указані в цьому пункті особи можуть бути звільнені зі служби в органах внутрішніх справ до настання зазначеного в цьому пункті терміну на підставах, визначених Положенням про проходження служби рядовим та начальницьким складом органів внутрішніх справ.
56.          Згідно з пунктом 11 розділу ХІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №580-VIІI перебування працівників міліції на лікарняному чи у відпустці не є перешкодою для їх звільнення зі служби в органах внутрішніх справ відповідно до «Прикінцевих та перехідних положень» цього Закону.
57.          Пунктом 24 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.07.1991 №114 (далі - Положення №114; у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) передбачено, що у разі незаконного звільнення або переведення на іншу посаду особи рядового, начальницького складу органів внутрішніх справ підлягають поновленню на попередній посаді з виплатою грошового забезпечення за час вимушеного прогулу або різниці в грошовому забезпеченні за час виконання службових обов`язків, але не більш як за один рік.
58.          Якщо заява про поновлення на службі розглядається більше одного року не з вини особи рядового, начальницького складу, така особа має право на отримання грошового забезпечення за весь час вимушеного прогулу.
59.          Згідно з підпунктом «г» пункту 64 Положення №114 підставою для звільнення особи середнього, старшого і вищого начальницького складу зі служби в запас (з постановкою на військовий облік) є скорочення штатів - при відсутності можливості подальшого використання на службі.
60.          Абзацом першим пункту 1.6 розділу І Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, затвердженої Наказом МВС України від 31.12.2007 №499, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 12.03.2008 №205/14896 (далі - Інструкція №499; у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) передбачено, що грошове забезпечення осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ виплачується за місцем служби і виключно в межах асигнувань, затверджених кошторисом доходів і видатків органу, підрозділу, закладу чи установи МВС на грошове забезпечення осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ.
61.          Відповідно до пункту 1.18 розділу І Інструкції №499 при прийнятті на службу до органів внутрішніх справ грошове забезпечення особам рядового і начальницького складу нараховується з дня призначення на посаду. У разі звільнення зі служби грошове забезпечення особі рядового чи начальницького складу виплачується до дня виключення зі списків особового складу включно.
62.          Підпунктом «з» пункту 1 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 №100 (далі - Порядок №100) передбачено, що цей Порядок обчислення середньої заробітної плати застосовується у випадках вимушеного прогулу.
63.          Згідно з абзацом третім пункту 2 Порядку №100 у всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Працівникам, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації менше двох календарних місяців, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактично відпрацьований час.
64.          Відповідно до абзацу першого пункту 8 Порядку №100 нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.
VI. Позиція Верховного Суду
65.          Вирішуючи питання про обґрунтованість поданої касаційної скарги, Суд керується таким.
66.          Суд касаційної інстанції наголошує на тому, що перегляд судових рішень здійснюється в межах доводів і вимог касаційної скарги, перевірка правильності застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права - на підставі встановлених фактичних обставин справи (частина перша статті 341 КАС України; у редакції, чинній до 08.02.2020).
67.          Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази (частина друга статті 341 КАС України; у редакції, чинній до 08.02.2020).
68.          Ураховуючи положення пунктів 9-10 розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №580-VIІI та підпункту «г» пункту 64 Положення №114, працівник міліції міг бути звільнений зі служби в органах внутрішніх справи через скорочення штатів виключно у разі відмови від проходження служби в поліції та/або неприйняття на службу до поліції в тримісячний термін з моменту попередження про наступне вивільнення, за умови відсутності можливості подальшого використання на службі.
69.          Водночас відповідно до наведених норм Закону №580-VIІI працівник міліції міг бути прийнятий на службу до поліції за умови його відповідності вимогам до поліцейських або шляхом видання наказу про призначення за його згодою, або за результатами проходження конкурсу.
70.          Суд приходить до висновку, що в першому випадку формою волевиявлення особи слугувало надання згоди на призначення на посаду. Проте такій згоді повинна була передувати пропозиція щодо призначення на відповідну посаду, тобто ініціатива керівництва, оскільки згода особи, по своїй суті, є відповіддю на цю ініціативу, а її наслідком є призначення особи на посаду у відповідності до узгодженої пропозиції. Отже, особа, яка була попереджена про звільнення внаслідок скорочення штатів, не має можливості виявити ініціативу і своє волевиявлення здійснює шляхом згоди на ініціативу керівництва.
71.          Така ініціатива є обов`язковою, оскільки без неї не може бути встановлено наявність чи відсутність можливості подальшого використання особи на службі відповідно до підпункту «г» пункту 64 Положення №114.
72.          Що стосується другого з наведених випадків, то необхідна ініціатива особи щодо участі в конкурсі. Спосіб виявлення такої ініціативи визначається порядком проведення конкурсу та може мати форму письмової заяви (рапорту).
73.          Таким чином, лише у випадку, якщо особа відмовилася від усіх пропозицій щодо зайняття посад і не подала заяви (рапорту) про участь в конкурсі на зайняття посад, виникають підстави для застосування пункту 10 розділу ХІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №580-VIІI і звільнення особи за скороченням штатів.
74.          Необхідно також зауважити, що ліквідація юридичної особи публічного права має місце у випадку, якщо в розпорядчому акті органу державної влади або органу місцевого самоврядування наведено обґрунтування доцільності відмови держави від виконання завдань та функцій такої відмови. У разі ж покладення виконання завдань і функцій ліквідованого органу на інший орган, мова йде фактично про реорганізацію. Таким чином, встановлена законодавством можливість ліквідації державної установи (організації) з одночасним створенням іншої, яка буде виконувати повноваження (завдання) особи, що ліквідується, не виключає, а включає зобов`язання роботодавця (держави) щодо працевлаштування працівників ліквідованої установи.
75.          Наведена правова позиція викладена у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 13 червня 2019 року в справі №805/1738/17-а і від 27 лютого 2020 року в справі №804/16124/15 і Суд не вбачає підстав відступати від зазначеної правової позиції.
76.          Стосовно посилання скаржника в касаційній скарзі на те, що відповідачем-1 було розглянуто питання щодо прийому позивача на службу в поліцію, однак, ураховуючи, що останній під час служби в органах внутрішніх справ зарекомендував себе посередньо, мав чинне дисциплінарне стягнення, також з огляду на думку керівництва галузевої служби УМВС України в Полтавській області про недоцільність проходження ОСОБА_1 служби в Національній поліції, позитивного рішення прийнято не було, Суд зазначає таке.
77.          Вимоги до кандидатів на службу в поліції передбачено статтею 49 Закону №580-VIІI, відповідно до якої, на службу в поліції можуть бути прийняті громадяни України віком від 18 років, які мають повну загальну середню освіту, незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, які володіють українською мовою. Вимоги щодо рівня фізичної підготовки для поліцейських та кандидатів, які вступають на службу в поліції, затверджує Міністерство внутрішніх справ України. Незалежно від професійних та особистих якостей, рівня фізичної підготовки та стану здоров`я на службу в поліції не можуть бути прийняті особи у випадках, визначених частиною другою статті 61 цього Закону, а також особи які: 1)   відмовляються від взяття на себе зобов`язань дотримуватися обмежень та/або від складання Присяги поліцейського, визначених законом; 2)   особи, які звільнені або мали бути звільнені з посад на підставі Закону України «Про очищення влади».
78.          Відповідно до статті 50 Закону №580-VIІІ громадяни України, які виявили бажання вступити на службу в поліції, з метою визначення стану їхнього здоров`я зобов`язані пройти медичні обстеження, а також перевірку рівня фізичної підготовки, психофізіологічне обстеження, обстеження на предмет виявлення алкогольної, наркотичної та токсичної залежності в порядку, визначеному Міністерством внутрішніх справ України. Громадяни України, які виявили бажання вступити на службу в поліції, за їхньою згодою проходять тестування на поліграфі. Відповідно до порядку, встановленого законом, щодо осіб, які претендують на службу в поліції, проводиться спеціальна перевірка, порядок проведення якої визначається законом та іншими нормативно-правовими актами.
79.          Обмеження, пов`язані зі службою в поліції визначено статтею 61 Закону №580-VIІІ. Так, відповідно до частини другої вказаної статті не може бути поліцейським: 1) особа, визнана недієздатною або обмежено дієздатною особою; 2) особа, засуджена за умисне вчинення тяжкого та особливо тяжкого злочину, у тому числі судимість якої погашена чи знята у визначеному законом порядку; 3) особа, яка має непогашену або незняту судимість за вчинення злочину, крім реабілітованої; 4) особа, щодо якої було припинено кримінальне провадження з нереабілітуючих підстав; 5) особа, до якої були застосовані заходи адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, пов`язаного з корупцією; 6) особа, яка відмовляється від процедури спеціальної перевірки під час прийняття на службу в поліції або від процедури оформлення допуску до державної таємниці, якщо для виконання нею службових обов`язків потрібен такий допуск; 7) особа, яка має захворювання, що перешкоджає проходженню служби в поліції. Перелік захворювань, що перешкоджають проходженню служби в поліції, затверджується Міністерством внутрішніх справ України спільно з центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері охорони здоров`я; 8) особа, яка втратила громадянство України та/або має громадянство (підданство) іноземної держави, або особа без громадянства; 9) особа, яка надала завідомо неправдиву інформацію під час прийняття на службу в поліції.
80.          З аналізу вказаних норм випливає, що серед критеріїв, визначених статтею 49 Закону №580-VIІІ, не передбачені такі вимоги, як відсутність непогашеного дисциплінарного стягнення або негативна характеристика. 
81.          За наведених обставин суд погоджується з висновком суду апеляційної інстанції, що позивачу не було запропоновано жодної посади (рівнозначної, вищої чи нижчої) в органах поліції, взагалі не було перевірено можливості його подальшого використання на службі, зважаючи на те, що позивач не відмовлявся від проходження служби в органах поліції.
82.          Крім того абзацом першим пункту 47 Положення №114 визначено, що з метою вдосконалення діяльності органів внутрішніх справ, підвищення ефективності їх роботи, поліпшення добору, розстановки і виховання кадрів, стимулювання підвищення кваліфікації, ініціативності, творчої активності та відповідальності працівників за доручену справу проводиться атестація осіб рядового і начальницького складу. При цьому всебічно оцінюються їх ділові, професійні, моральні та особисті якості, рівень культури і здатність працювати з людьми, робляться висновки про відповідність займаній посаді і даються рекомендації щодо подальшої служби.
83.          Згідно з пунктом 48 Положення №114 атестація осіб середнього, старшого і вищого начальницького складу проводиться на кожній із займаних посад через чотири роки, а також при призначенні на вищу посаду, переміщенні на нижчу посаду і звільненні з органів внутрішніх справ, якщо переміщення по службі або звільнення провадиться по закінченні року з дня останньої атестації, а у виняткових випадках незалежно від цього строку.
84.          Аналогічне правило містить і підпункт 1.4 пункту 1 Інструкції про порядок атестування особового складу органів внутрішніх справ України, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 22.03.2005 №181, затвердженої в Міністерстві юстиції України 23.05.2008 за №559/10839 (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), затвердженої на виконання пунктів 47, 48 Положення №114, відповідно до якого атестування осіб середнього, старшого і вищого начальницького складу проводиться: на кожній із займаних посад - через 4 роки; при призначенні на вищу посаду, переміщенні на нижчу посаду (крім випадків переміщення за особистим проханням і за станом здоров`я згідно з висновком військово-лікарської комісії) і звільненні з органів внутрішніх справ (крім випадків звільнення за віком, через хворобу, через обмежений стан здоров`я, за власним бажанням та у зв`язку з переходом на роботу до інших органів виконавчої влади).
85.          З огляду на вказане Суд також погоджується з висновком суду апеляційної інстанції про те, що УМВС України в Полтавській області, у порушення вимог пункту 48 Положення №114, при звільненні позивача з органів внутрішніх справ не провела його атестування, оскільки з дня останньої атестації позивача на час його звільнення з органів внутрішніх справ пройшло більше одного року.
86.          Указане узгоджується з правовою позицією, викладеною у постанові Верховного суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 21   грудня 2018 року в справі №816/4719/15. 
87.          Отже, звільнення позивача зі служби відбулося з порушенням законодавства, а тому Суд погоджується з висновками суду апеляційної інстанції стосовно наявності підстав для часткового задоволення позовних вимог.
88.          При цьому Суд звертає увагу, що касаційна скарга не містить посилання на неправильне застосування норм матеріального права і порушення норм процесуального права судом апеляційної інстанції в частині позовних вимог про відшкодування заподіяної моральної шкоди, про зобов`язання відповідача-2 розглянути рапорт позивача та про зобов`язання відповідача-1 розглянути кандидатуру позивача для зайняття посади відповідно до пункту 9 розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №580-VIІI.
89.          Питання правильності обрахунку періоду вимушеного прогулу та суми стягнення також не є предметом касаційного оскарження, а тому не аналізуються Судом.
90.          Згідно з частиною першою статті 350 КАС України (у редакції, чинній до 08.02.2020) суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.
91.          Ураховуючи наведене, відповідно до частини першої статті 350 КАС України (у редакції, чинній до 08.02.2020) Суд уважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а рішення суддів попередніх інстанцій - без змін.
VII. Судові витрати
92.          З огляду на результат касаційного розгляду та відсутність документально підтверджених судових витрат, понесених учасниками справи у зв`язку з переглядом справи в суді касаційної інстанції, судові витрати розподілу не підлягають.
93.          Керуючись статтями 3, 341, 343, 349, 350, 355, 356, 359 КАС України, Суд
ПОСТАНОВИВ:
94.          Касаційну скаргу Управління Міністерства внутрішніх справ України в Полтавській області залишити без задоволення.
95.          Постанову Харківського апеляційного адміністративного суду від 15 березня 2018 року залишити без змін.
96.          Судові витрати не розподіляються.
97.          Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та не може бути оскаржена.
Суддя-доповідач:                                                                                О.Р. Радишевська
                                                                                                    О.В. Кашпур
                                                                                                    С.А. Уханенко