ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 листопада 2020 року	Львів	Справа № 260/239/20 пров. № А/857/8114/20	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючий-суддя                                  Довга О.І.,
суддя                                                       Глушко І.В., 
суддя                                                     Матковська З.М.. 

секретар судового засідання                     Гнатик А.З.

за участю:
представника відповідача - Блага О.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу   ОСОБА_1 на рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 26 травня 2020 року (головуючий суддя Скраль Т.В., м.Ужгород, проголошено 12:15:10) у справі № 260/239/20 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної податкової служби України в Закарпатській області  про скасування податкового повідомлення-рішення, –

В С Т А Н О В И В:

27 січня 2020 року позивач звернувся в суд першої інстанції з адміністративним позовом до Головного управління Державної податкової служби України в Закарпатській області, в якому просив скасувати податкове повідомлення - рішення від 27.11.2019 року № 0000291702, прийняте ГУ ДПС у Закарпатській області.
Позов обґрунтовує тим, що оскаржуване повідомлення прийняте 27 листопада 2019 року, тобто з пропуском трьохденного строку, що настає за днем отримання таким контролюючим органом рішення за результатами адміністративного, судового оскарження або іншого рішення про скасування раніше прийнятого податкового повідомлення рішення, що    визначено чинним законодавством України, що вже підтверджує його незаконність. Разом з тим,  статтею 102 ПК України, передбачено, що контролюючий орган має право провести перевірку та самостійно визначити суму грошових зобов`язань платника податків не пізніше закінчення 1095 днів. Таким чином, вказаний пункт  ПК України  пов`язує втрату    права контролюючого органу для нарахування податкових зобов`язань із закінченням 1095 - денного терміну, із настанням однієї із подій: або останнього дня граничного строку подання податкової декларації, або останнього дня граничного строку сплати грошових зобов`язань. Отже, 1095 днів повинно відраховуватись з 19 лютого 2013 року. Таким чином, податкове повідомлення - рішення № 0000291702 від 27 листопада 2019 року винесене понад строки, встановлені  ПК України  та підстав для нарахування штрафних санкцій і грошового зобов`язання понад строк немає.
Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 26 травня 2020 року в задоволенні адміністративного позову відмовлено.
Не погоджуючись з прийнятим судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, покликаючись на порушенням норм матеріального та процесуального права, просив скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким задовольнити позов в повному обсязі.
Представник відповідача в судовому засіданні заперечує вимоги апеляційної скарги. Вважає, що суд першої інстанції прийняв законне і обґрунтоване рішення.
Позивач в судове засідання не з`явився хоча був належним чином повідомлений про дату, час і місце розгляду справи. Подала клопотання про відкладення розгляду справи.
Суд вказане клопотання відхиляє, так як позивач не надала суду додаткові докази, які б свідчили про поважність причин для відкладення розгляду справи.
Крім того, позивач в продовж тривалого часу не надала суду додаткових пояснень по суті поданої апеляційної скарги, чи нових доказів для дослідження. При цьому явка позивача чи її представника не визнавалась обов`язковою.
Також суд зазначає, що рекомендація Ради  суддів України (лист від 16.03.2020 №9-рс-186/20) не вказує на припинення судами розгляду справ, а лише встановлює особливий режим судів України, який включає в себе, зокрема, розгляд справ в режимі відеоконференції, по можливості здійснення розгляду справи без участі сторін.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з огляду на наступні підстави.
Судом встановлені наступні обставини.
11 грудня 2018 року, рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду позов ОСОБА_1 до Ужгородської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Закарпатській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення - задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення - рішення Ужгородської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Закарпатській області від 21 лютого 2014 року № 12/17-2 про збільшення суми грошового зобов`язання по податку на доходи фізичних осіб у розмірі 105148,16 грн. (за основним платежем - 83982,53 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями - 21165,63 грн.) частково - в частині збільшення суми грошового зобов`язання по податку на доходи фізичних осіб у розмірі 31065,02 грн. (за основним платежем - 24852,02 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями - 6213,00 грн.). В задоволенні позову в іншій частині позовних вимог - відмовлено.
25 квітня 2019 року, постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, а рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 11 грудня 2018 року у справі №807/1126/16 залишено    без змін.
27 листопада 2019 року, Головне управління ДПС у Закарпатській області, на підставі акта перевірки від 21.01.2014 № 75/17-2/ НОМЕР_1 , рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 11.12.2018 по адміністративній справі № 807/1126/16, постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 25.04.2019 по адміністративній справі № 807/1126/16 прийнято податкове повідомлення - рішення № 0000291702, відносно ОСОБА_1 , яким контролюючим органом збільшено грошове зобов`язання за платежем Податок на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування, на суму 59 130,51 грн. та 14 952,63 грн. штрафних санкцій.
Відповідно до розрахунку штрафної санкції до податкового повідомлення - рішення № 0000291702, розрахункова сума штрафних санкцій, згідно п.  123.1  ст.  123 ПК України  - 14         782,63 грн. Попередньо, протягом 1095 днів, щодо ОСОБА_1 штрафна санкція по податку на доходи фізичних осіб, відповідно до п.  123.1. ст.  123 ПК України  не застосовувалась. Разом з тим, за неподання податкової декларації про майновий стан і доходи за 2012 рік, застосована штрафна санкція у відповідності до вимог ст. 120.1  ПК України  у розмірі 170,00 грн. Попередньо, протягом року, щодо ОСОБА_1 штрафна (фінансова) санкція, на підставі ст. 120.1  ПК України  не застосовувалась.
27 листопада 2019 року Головне управління ДПС у Закарпатській області на адресу ОСОБА_1 надіслало зазначене податкове повідомлення -    рішення № 0000291702 та розрахунок штрафних санкцій.
11 січня 2020 року Державна податкова служба України прийняла рішення про залишення скарги без розгляду, оскільки платник податків оскаржив до суду рішення контролюючого органу.              
Приймаючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідач, як суб`єкт владних повноважень обґрунтував обставини, на яких ґрунтуються його заперечення, а позивач не довів ті обставини, на яких ґрунтуються його вимоги.
Суд апеляційної інстанції погоджується з таким висновком з огляду на наступне.
Згідно із положеннями частини 2  статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені  Конституцією  та законами України. Правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.
Спірні правовідносини регулюються нормами  Податкового кодексу України  в частині відносин, що виникають у сфері справляння податків і зборів, порядку їх адміністрування, платників податків та зборів, їх прав та обов`язків, компетенції контролюючих органів, повноважень і обов`язків їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальності за порушення податкового законодавства.
Згідно з абзацом 2  пункту 57.3 ПК України у разі оскарження рішення контролюючого органу про нараховану суму грошового зобов`язання платник податків зобов`язаний самостійно погасити узгоджену суму, а також пеню та штрафні санкції за їх наявності протягом 10 календарних днів, наступних за днем такого узгодження.
Відповідно до підпункту  60.1.5  пункту  60.1  статті  60 ПК України податкове повідомлення-рішення або податкова вимога вважаються відкликаними, якщо рішенням суду, що набрало законної сили, зменшується сума грошового зобов`язання, визначена у податковому повідомленні-рішенні контролюючого органу, або сума податкового боргу, визначена в податковій вимозі.
За змістом пункту  60.4  статті  60 ПК України у випадках, визначених підпунктами 60.1.3 і 60.1.5 пункту 60.1 цієї статті, податкове повідомлення-рішення або податкова вимога вважаються відкликаними з дня надходження до платника податків податкового повідомлення-рішення або податкової вимоги, які містять зменшену суму грошового зобов`язання або податкового боргу.
Наказом Міністерства фінансів України від 28 грудня 2015 року № 1204, затверджено Порядок надіслання контролюючими органами податкових повідомлень-рішень платникам податків (Порядок).
Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу V Порядку  податкове повідомлення-рішення вважається відкликаним, якщо рішенням суду, що набрало законної сили, зменшується сума грошового зобов`язання, сума зменшення (збільшення) податкових зобов`язань та/або податкового кредиту та/або зменшення бюджетного відшкодування з податку на додану вартість та/або зменшення від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток або від`ємного значення суми податку на додану вартість, штрафної (фінансової) санкції (штрафу) та пені в тому числі за порушення норм іншого законодавства, що визначені у податковому повідомленні-рішенні контролюючого органу. 
Відтак, у разі якщо податкове повідомлення-рішення контролюючого органу про визначення грошового зобов`язання оскаржено в судовому порядку, то таке зобов`язання вважається неузгодженим до дня набрання судовим рішенням законної сили. З дня набрання законної сили судовим рішенням про оскарження податкового повідомлення-рішення податкове зобов`язання (частина податкового зобов`язання) стає узгодженим, а у платника податку виникає податковий обов`язок самостійно погасити узгоджену суму протягом 10 календарних днів, наступних за днем такого узгодження.
Згідно з  пунктом 102.1 ПК України, контролюючий орган, крім випадків, визначених пунктом 102.2 цієї статті, має право провести перевірку та самостійно визначити суму грошових зобов`язань платника податків у випадках, визначених цим Кодексом, не пізніше закінчення 1095 дня, що настає за останнім днем граничного строку подання податкової декларації, та/або граничного строку сплати грошових зобов`язань, нарахованих контролюючим органом, а якщо така податкова декларація була надана пізніше, - за днем її фактичного подання. Якщо протягом зазначеного строку контролюючий орган не визначає суму грошових зобов`язань, платник податків вважається вільним від такого грошового зобов`язання (в тому числі від нарахованої пені), а спір стосовно такої декларації та/або податкового повідомлення не підлягає розгляду в адміністративному або судовому порядку. Положення пункту  статті 102 ПК України, передбачають 1095 денний з дня, наступного за днем граничного строку подання податкової декларації, строк, а якщо така податкова декларація була надана пізніше, - за днем її фактичного подання для визначення грошового зобов`язання податковим органом за результатами контрольного заходу.
Крім того, порядок визначення суми грошового зобов`язання передбачений статтею 54  Податкового кодексу України,  згідно з пунктом 54.3  якого контролюючий орган зобов`язаний самостійно визначити суму грошових зобов`язань, зменшення (збільшення) суми бюджетного відшкодування та/або зменшення (збільшення) від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток або від`ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, передбачених цим Кодексом або іншим законодавством, якщо:
54.3.1. платник податків не подає в установлені строки податкову (митну) декларацію, а при здійсненні заходів податкового контролю встановлено факти здійснення платником податків діяльності, що призвела до виникнення об`єктів оподаткування, наявності показників, які підлягають декларуванню, відповідно до вимог цього  Кодексу та  наявності діючих (у тому числі призупинених) ліцензій на право здійснення діяльності з підакцизною продукцією, яка підлягає ліцензуванню згідно із законодавством;
54.3.2. дані перевірок результатів діяльності платника податків, крім електронної перевірки, свідчать про заниження або завищення суми його податкових зобов`язань, суми бюджетного відшкодування та/або від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток або від`ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, заявлених у податкових (митних) деклараціях, уточнюючих розрахунках;
54.3.3. згідно з податковим та іншим законодавством особою, відповідальною за нарахування сум податкових зобов`язань з окремого податку або збору, застосування штрафних (фінансових) санкцій та пені, у тому числі за порушення у сфері зовнішньоекономічної діяльності, є контролюючий орган;
54.3.5. дані перевірок щодо утримання податків у джерела виплати, в тому числі податкового агента, свідчать про порушення правил нарахування, утримання та сплати до відповідних бюджетів податків і зборів, передбачених цим Кодексом, у тому числі податку на доходи фізичних осіб таким податковим агентом;
54.3.6. результати митного контролю, отримані після закінчення процедури митного оформлення та випуску товарів, свідчать про заниження або завищення податкових зобов`язань, визначених платником податків у митних деклараціях.
Колегія суддів зазначає, що 1095-денний строк, передбачений  пунктом 102.1 ПК України, застосовується для цілей визначення контролюючим органом грошових зобов`язань у випадках, передбачених  пунктом 54.3 ПК України. Разом з тим, апелянту грошові зобов`язання, а також штрафні санкції визначались не 27 листопада 2019 року, а саме 25 квітня 2019 року за результатами розгляду справи № 807/1126/16. Прийняття спірного податкового повідомлення-рішення від 27 листопада 2019 року № 0000291702 відбувалось за окремої процедури, що передбачена в разі відкликання раніше прийнятого податкового повідомлення-рішення.
Відповідно до підпункту  14.1.157  пункту  14.1  статті  14 ПК України податкове повідомлення-рішення - письмове повідомлення контролюючого органу (рішення) про обов`язок платника податків сплатити суму грошового зобов`язання, визначену контролюючим органом у випадках, передбачених цим Кодексом та іншими законодавчими актами, контроль за виконанням яких покладено на контролюючі органи, або внести відповідні зміни до податкової звітності.
Суд апеляційної інстанції вказує, що податкове повідомлення-рішення є формою реалізації податковим органом владних управлінських функцій щодо повідомлення платника податків про обов`язок сплати грошового зобов`язання, водночас, суб`єкт владних повноважень одночасно з прийняттям податкових повідомлень-рішень не завжди визначає грошові зобов`язання. Така ситуація виникає, зокрема, в разі прийняття податкового повідомлення-рішення на підставі судового рішення, яке набрало законної сили. Отже, твердження апелянта про необхідність застосування положень статті 102  Податкового кодексу України щодо  строку визначення грошових зобов`язань (1095 днів) є безпідставними та не ґрунтуються на положеннях чинного законодавства, оскільки спірними податковими повідомленнями-рішеннями від 27 листопада 2019 року № 0000291702 не визначались нові грошові зобов`язання.
Приймаючи оскаржувані рішення суди пов`язали відлік строку давності у 1095 днів саме із останнім днем граничного строку подання податкової декларації та/або граничного строку сплати грошових зобов`язань, а не з датою фактичного узгодження грошових зобов`язань, однак за такого застосування норм податкового законодавства виникає ситуація, коли у випадку тривалості судового оскарження (більш ніж 3 роки) платник податків автоматично звільняється від сплати податкових зобов`язань у зв`язку з закінченням строку застосування до нього відповідних санкцій, навіть за наявності встановленою у судовому порядку вини у порушенні податкового законодавства, що, на переконання суду - є неприпустимим.
Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 15 травня 2018 року по справі № 817/3392/15, від         18 вересня 2019 року по справі № 1440/2279/18 та від 04 грудня 2019 року у справі № 360/4447/18.
Підсумовуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком окружного суду, що спірними податковими повідомленнями-рішеннями не визначались ані нові грошові зобов`язання, ані штрафні санкції, а рішення приймались виключно на виконання судових рішень, що набрали законної сили. Відповідачем правомірно було нараховано штрафні санкцій у відповідності до розрахунку штрафних санкцій до податкового повідомлення - рішення № 0000291702 від 27 листопада 2019 року, а тому доводи апеляційної скарги слід відхилити.
Згідно з  ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених  статтею 78 цього Кодексу. 
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Зазначене положення поширюється на доказування правомірності оскаржуваного рішення (дії чи бездіяльності). Окрім доказування правових підстав для рішення (тобто правомірності), суб`єкт владних повноважень повинен доказувати фактичну підставу, тобто наявність фактів, з якими закон пов`язує можливість прийняття рішення, вчинення дії чи утримання від неї.
В розумінні ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним, обґрунтованим та відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.
За наведених обставин колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та прийняв рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, тому оскаржуване рішення слід залишити без змін.
Відповідно до ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст. ст.242, 243, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
П О С Т А Н О В И В:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 26 травня 2020 року у справі № 260/239/20 – без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України. 

Головуючий суддя	 	О. І. Довга 	
судді	 	І. В. Глушко 	
 	 	З. М. Матковська  	
Повне судове рішення складено 05 листопада 2020 року.