ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ  

06 листопада 2020 року                                                        
м.Суми
Справа №591/6043/19 
Номер провадження 22-ц/816/2029/20

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
головуючого - Ткачук С. С. (суддя-доповідач),
суддів -          Кононенко О. Ю. ,  Хвостика С. Г. 
учасники справи: 
позивач – ОСОБА_1 , 
відповідач – ОСОБА_2 ,
розглянувши у приміщенні Сумського апеляційного суду в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Зарічного районного суду м. Суми від 07 серпня 2020 року в складі судді Сидоренко А.П., постановлено в м. Суми, повний текст судового рішення виготовлено 14 серпня 2020 року, 

                                                         в с т а н о в и в:

Звернувшись до суду із позовом у вересні 2019 року, позивач, просив суд стягнути з відповідача на його користь грошову компенсацію 1/2 частини вартості автомобіля PEUGEOT PARTNER, 2001 р. випуску, в розмірі 35473 грн. Виділити йому у власність наступне майно, вартістю на день подання позову : телевізор LG, 2010 р. вип.., вартістю  686 грн., телевізор SILESIS  2005 р. вип.., вартістю  382 грн., телевізор PNILIPS, 2010 р. вип.., вартістю 784 грн., світильники потолочні, 2011 р. вип., кількістю  2 шт., вартістю   980 грн. кожний, кухонний диван кутовий та стіл кухонний столовий, 2016 р. вип., вартістю  1960 грн., вентилятор BINATON, 2014 р. вип., вартістю 210 грн., диван розкладний, 2014 вип. вартістю заяви 3822 грн., холодильник марки «Атлант», 2012  вип., вартістю  5390 грн., меблі в коридор, 2013 р. вип., вартістю  1754 грн., приставку телевізійну DOLEX 2012 р. вип., вартістю  637 грн., стіл журнальний, 2014 р. вип., вартістю  637 грн. годинник електронний, 2013 р. вип.. вартістю 441 грн., кухонну стінку, 2003 р. вип.., вартістю  2450 грн., шафу – купе, 2014 р. вип.. вартістю  3724 грн., тумбочку для взуття, 2015 року вип., вартістю  600 грн. Вирішити питання розподілу судових витрат.     
Свої вимоги мотивував тим, що він з відповідачкою перебував у зареєстрованому шлюбі з 23.05.2008 року, який розірвано рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 12.06.2019 року по справі 591/1309/19. За час шлюбу ними було нажито спільне майно, в тому числі автомобіль PEUGEOT PARTNER, 2001 р. випуску, вартість якого становить 70946 грн. 00 коп. Вказує, що відповідачка без його на те згоди здійснила відчуження вказаного автомобіля 29.07.2016 року невідомій особі, при цьому не відшкодувавши йому половини його вартості. 
Рішенням Зарічного районного суду Сумської області від 07 серпня 2020 року позов задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 35473 грн. 00 коп. грошової компенсації вартості відчуженого майна – автомобіля PEUGEOT PARTNER, 2001 року випуску.
Проведено поділ майна подружжя, виділивши ОСОБА_1 
телевізор SILELIS, 2005 року, вартістю 382 грн. 00 коп.,
телевізор PHILIPS, 2010 року, вартістю 784 грн. 00 коп.,
меблі в коридор, 2013 року, вартістю 1754 грн. 00 коп.,
кухонний диван кутовий та стіл, 2016 року, вартістю 1960 грн. 00 коп.,
кухонна стінка, 2013 року, вартістю 2450 грн. 00 коп.,
вентилятор BINATONE, 2014 року, вартістю 210 грн. 00 коп.,
стіл журнальний, 2014 року, вартістю 637 грн. 00 коп.,
морозильну камеру, 2012 року, вартістю 3136 грн. 00 коп.,
шафу-купе, 2014 року, вартістю 3724 грн. 00 коп.,
диван розкладний, 2010 року, вартістю 2352 грн. 00 коп.,
крісла, 2010 року, вартістю 1960 грн. 00 коп.,
люстри 3 шт., 2011 року, вартістю 980 грн. 00 коп.,
обігрівач tag1, 2015 року, вартістю 980 грн. 00 коп.,
сушку, 2013 року, вартістю 147 грн. 00 коп.,
годинний електронний, 2013 року, вартістю 441 грн. 00 коп.
Виділено ОСОБА_2 :
телевізор TOMSON, 2010 року, вартістю 3430 грн. 00 коп.,
телевізор LG, 2010 року, вартістю 686 грн. 00 коп.,
телевізійну тумбочку, 2009 року, вартістю 441 грн. 00 коп.,
пральну машинку INDESIT, 2015 року, вартістю 1470 грн. 00 коп.,
приставку телевізійну DOLEX, 2012 року, вартістю 637 грн. 00 коп.,
холодильник марки «Атлант», 2012 року, вартістю 5390 грн. 00 коп.,
плиту електричну, 2012 року, вартістю 3822 грн. 00 коп.,
стіл журнальний, 2012 року, вартістю 490 грн. 00 коп.,
диван розкладний, 2014 року, вартістю 3822 грн. 00 коп.,
меблі до ванної кімнати, люстерко з мийкою, 2015 року, вартістю 2001 грн. 00 коп.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію різниці у вартості майна у розмірі 146 грн. 00 коп., понесені витрати у виді судового збору в розмірі 741 грн. 19 коп., витрат на правову допомогу в розмірі 2400 грн. 00 коп. та витрат за послуги оцінки майна в розмірі 2600 грн.00 коп.
В іншій частині позовних вимог відмовлено.
Ухвалюючи рішення суд першої інстанції виходив з того, що відповідач не довела належними та допустимими доказами наявність згоди позивача на відчуження нею автомобіля PEUGEOT PARTNER, 2001 року випуску, який є спільною сумісною власністю подружжя, а тому з неї підлягає стягненню на користь відповідача в рахунок грошової компенсації половина вартості відчуженого автомобіля. Крім того, позивачем не було надано до суду доказів на підтвердження наявності та вартості тумбочки для взуття, яка оцінена ним в розмірі 600 грн., крім того, вказаний об`єкт також відсутній у звіті про незалежну оцінку рухомого майна, а тому суд прийшов до висновку про відсутність підстав для врахування вказаного майна при здійсненні розподілу спільного майна сторін. 
Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просила оскаржуване рішення змінити, здійснивши поділ майна наступним чином: виділити ОСОБА_1 : телевізор SILELIS, 2005 року, вартістю 382 грн. 00 коп., телевізор PHILIPS, 2010 року, вартістю 784 грн. 00 коп., меблі в коридор, 2013 року, вартістю 1754 грн. 00 коп., кухонний диван кутовий та стіл, 2016 року, вартістю 1960 грн. 00 коп., кухонна стінка, 2013 року, вартістю 2450 грн. 00 коп., вентилятор BINATONE, 2014 року, вартістю 210 грн. 00 коп., стіл журнальний, 2014 року, вартістю 637 грн. 00 коп., морозильну камеру, 2012 року, вартістю 3136 грн. 00 коп., диван розкладний, 2014 року, вартістю   3822 грн. 00 коп., крісла, 2010 року, вартістю 1960 грн. 00 коп., приставку телевізійну DOLEX, 2012 року, вартістю 637 грн. 00 коп., обігрівач Сolor 2015 року, вартістю 980 грн. 00 коп., сушку, 2013 року, вартістю 147 грн. 00 коп., тумбочку для взуття вартістю 600 грн. 00 коп. Всього майна на суму 19459 грн. 00 коп. Виділити ОСОБА_2 телевізор TOMSON, 2010 року, вартістю 3430 грн. 00 коп., телевізор LG, 2010 року, вартістю 686 грн. 00 коп., телевізійну тумбочку, 2009 року, вартістю 441 грн. 00 коп., пральну машинку INDESIT, 2015 року, вартістю 1470 грн. 00 коп., люстри 3 шт., 2011 року, вартістю 980 грн. 00 коп., холодильник марки «Атлант», 2012 року, вартістю 5390 грн. 00 коп., диван розкладний, 2010 року, вартістю 2352 грн. 00 коп., шафу-купе, 2014 року, вартістю 3724 грн. 00 коп., годинний електронний, 2013 року, вартістю 441 грн. 00 коп. Всього майна на суму 18914 грн. 00 коп. Стягнути з позивача на її користь, грошову компенсацію різниці вартості майна в розмірі  545 грн. 00 коп. та понесені витрати по справі. В задоволенні решти позовних вимог відмовити. 
Доводи апеляційної скарги мотивує тим, що суд першої інстанції безпідставно стягнув з неї на користь позивача 35473 грн. 00 коп. грошової компенсації вартості відчуженого автомобіля PEUGEOT PARTNER, 2001 року випуску, оскільки відчуження вказаного автомобіля відбулося ще під час шлюбу, а вартість угоди склала 100 грн. Зазначає, що кошти від відчуження автомобіля були нею потрачені в інтересах сім`ї. Вказує, що відповідач не оскаржував укладений нею договір про відчуження автомобіля, що свідчить про те, що він з ним погодився. Також вказує, що суд безпідставно збільшив заявлені позивачем позовні, вимоги виділивши їй журнальний столик 2012 року випуску, який ними за час шлюбу не набувався та на час розгляду справи в них був відсутній. Вказує, що суд безпідставно вилучив зі складу спільного сумісного майна подружжя, що підлягає поділу, тумбочку для взуття, пославшись на ненадання відповідачем доказів підтвердження її наявності, оскільки нею обставини набуття за час шлюбу вказаної тумбочки та визначена позивачем вартість не заперечувалися. Зазначає, що електрична плита, 2012 року, вартістю 3822 грн. 00 коп. та меблі до ванної кімнати, люстерко з мийкою, 2015 року, вартістю 2001 грн. 00 коп. підлягають вилученню з переліку майна, що підлягає поділу, оскільки вони є частиною технічного обладнання належної їм з позивачем та його матір`ю на праві спільної часткової власності квартири та перебувають в спільному користуванні.
Від позивача відзив на апеляційну скаргу до суду не надходив.
Розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, відповідно до положень ст. 369 ЦПК України, за наявними у справі матеріалами без повідомлення учасників справи.
Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
Як вбачається з матеріалів цивільної справи, 23.05.2008 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 зареєстровано шлюб. (а.с. 16).
Згідно з довідкою Територіального сервісного центру № 5946 від 18.04.2019 року за відповідачем 20.11.2012 року зареєстровано автомобіль PEUGEOT PARTNER, 2001 року випуску, який 29.07.2016 року було перереєстровано на іншого власника (а.с. 19).
Рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 12.06.2019 року шлюб між сторонами було розірвано (а.с. 17 - 18).
З огляду на вказане, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції стосовно того, що спірний автомобіль набуто відповідачкою за час шлюбу з позивачем. 
Відповідно до звіту про незалежну оцінку автомобіля PEUGEOT PARTNER, 2001 року випуску, від 16.08.2019 року, що зроблений оцінювачем ОСОБА_4 , вартість вказаного транспортного засобу станом на 16.08.2019 року складає 70946 грн. 00 коп. з ПДВ (а.с. 20 – 31).
Згідно зі звітом про незалежну оцінку рухомого майна, а саме, меблів та побутової техніки, кількістю 26 одиниць, проведеного оцінювачем ОСОБА_4 20.09.2019 року (а.с. 32-69), загальна вартість вказаного нерухомого майна складає 44086 грн.00 коп., з яких:  
телевізор TOMSON, 2010 року, вартістю 3430 грн. 00 коп., телевізор LG, 2010 року, вартістю 686 грн. 00 коп., телевізор SILELIS, 2005 року, вартістю 382 грн. 00 коп., телевізор PHILIPS, 2010 року, вартістю 784 грн. 00 коп., приставка телевізійна DOLEX, 2012 року, вартістю 637 грн. 00 коп., телевізійна тумбочка, 2009 року, вартістю 441 грн. 00 коп., меблі в коридор, 2013 року, вартістю 1754 грн. 00 коп., шафа-купе, 2014 року, вартістю 3724 грн. 00 коп., пральна машинка INDESIT, 2015 року, вартістю 1470 грн. 00 коп., меблі до ванної кімнати, люстерко з мийкою, 2015 року, вартістю 2001 грн. 00 коп., плита електрична, 2012 року, вартістю 3822 грн. 00 коп., холодильник  марки «Атлант» , 2012 року, вартістю 5390 грн. 00 коп., морозильна камера, 2012 року, вартістю 3136 грн. 00 коп., диван розкладний, 2014 року, вартістю 3822 грн. 00 коп., диван розкладний, 2010 року, вартістю 2352 грн. 00 коп., 2 крісла, 2010 року, вартістю 1960 грн. 00 коп., люстри 3 шт., 2011 року, вартістю 980 грн. 00 коп., кухонний диван кутовий та стіл, 2016 року, вартістю 1960 грн. 00 коп., кухонна стінка, 2013 року, вартістю 2450 грн. 00 коп., вентилятор BINATONE, 2014 року, вартістю 210 грн. 00 коп.,
обігрівач COLOR, 2015 року, вартістю 980 грн. 00 коп., стіл журнальний, 2014 року, вартістю 637 грн. 00 коп., сушка, 2013 року, вартістю 147 грн. 00 коп., стіл журнальний, 2012 року, вартістю 490 грн. 00 коп., годинний електронний, 2013 року, вартістю 441 грн. 00 коп.
Відповідно до ст. 60 СК України  майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.
З правилами ч. 1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.
При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, ухилявся від участі в утриманні дитини (дітей), приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. (ч. 2 ст. 70 СК України).
Відповідно до ч. 1 ст. 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (ч.2 ст. 71 СК України). Речі для професійних занять присуджуються тому з подружжя, хто використовував їх у своїй професійній діяльності. Вартість цих речей враховується при присудженні іншого майна другому з подружжя.
Колегія суддів звертає увагу на те, що дійсно набуте відповідачкою за час шлюбу нерухоме майно, а саме автомобіль PEUGEOT PARTNER, 2001 року випуску є спільною сумісною власністю подружжя.
Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦК України  співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.  
Частиною 2 ст. 369 ЦК України визначено, що розпоряджання майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників, якщо інше не встановлено законом. У разі вчинення одним із співвласників правочину щодо розпорядження спільним майном вважається, що він вчинений за згодою всіх співвласників, якщо інше не встановлено законом. Згода співвласників на вчинення правочину щодо розпорядження спільним майном, який підлягає нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, має бути висловлена письмово і нотаріально посвідчена.
Згідно з  ч. 1, 2 ст. 65 СК України Дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового.
Відповідно до ч. 3 ст. 65 СК України для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена.
За правилами ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. 
Колегія суддів звертає увагу на те, що ненадання письмової згоди одним із подружжя на відчуження спільно нажитого майна, яке перебуває в спільній сумісній власності подружжя, не має наслідком нікчемності вчиненого правочину, однак такий правочин може бути визнаний недійсним в судовому порядку.
Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Разом з тим, позивачем не було надано до суду доказів того, що договір купівлі – продажу спірного автомобіля було визнано недійсним в судовому порядку, більш того, в своєму позові позивач зазначає, що вимог про визнання договору купівлі – продажу автомобіля він не заявляє, а просить лише стягнути на його користь грошової компенсації при поділі спільного майна.
Згідно частини першої статті 69 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.
Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що на момент звернення позивача із позовом про розподіл спільного майна подружжя спірний автомобіль у власності подружжя відсутній, а тому не може бути поділеним між подружжям. Питання про визнання прохичину з приводу продажу майна  позивачем не порушено.
Відповідно до статті 71 СК України, майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено угодою між ними.
Згідно ч. 4, 5 ст. 71 СК України присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.
Згідно з пунктом 22 постанови Пленуму Верховного Суду України, яка від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» судам роз`яснено, що поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статями 69-72 СК України та статтею 372 ЦК України. У пункті 25 вказаної постанови Пленуму Верховного Суду України роз`яснено, що при поділі спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення частин четвертої та п`ятої статті 71 СК України щодо обов`язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених статті 365 ЦК України, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (статті 11 ЦК України) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми. У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності.
Враховуючи те, що жодною із сторін не було внесено на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми в рахунок виплати грошової компенсації, а також обставини того, що спірний автомобіль фактично вибув із володіння сторін, колегія суддів приходить до висновку про помилковість висновків суду першої інстанції про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача грошової компенсації за продаж автомобіля PEUGEOT PARTNER, 2001 року випуску.
Разом з цим, колегія суддів відхиляє доводи викладені в апеляційній скарзі стосовно того, що електрична плита 2012 року випуску, вартістю 3822 грн. 00 коп. та меблі до ванної кімнати, люстерко з мийкою, 2015 року, вартістю 2001 грн. 00 коп. не підлягають поділу, оскільки  вони є частиною технічного обладнання належної їм з позивачем та його матір`ю на праві спільної часткової власності квартири та перебувають в спільному користуванні, оскільки фактично вказані рухомі речі є спільною власністю сторін, як колишнього подружжя та належать їм на праві спільної сумісної власності. Крім того, колегія суддів зауважує, що фактично вказані рухомі речі судом першої інстанції було виділено саме відповідачці по справі, що в подальшому не позбавляє її права на користування ними та не порушує її майнових прав. 
За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо включення до спільного сумісного майна подружжя, яке підлягає розподілу електричної плити 2012 року випуску, вартістю 3822 грн. 00 коп. та меблів до ванної кімнати, люстерки з мийкою, 2015 року, вартістю 2001 грн. 00 коп.
Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. 
Таким чином, в цивільному судочинстві діє принцип диспозитивності, який покладає на суд обов`язок вирішувати лише ті питання, про вирішення яких його просять сторони у справі (учасники спірних правовідносин) та позбавляє можливості ініціювати судове провадження.
Згідно частини 3 ст. 13 ЦПК України, учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Формування змісту та обсягу позовних вимог є диспозитивним правом позивача. Звертаючись до суду з позовом, позивач у позові  просив розділити спільне нажите майно на час звернення до суду  з відповідачем майн, водночас про поділ столу журнального, 2012 року випуску, вартістю 490 грн. 00 коп. позивача позовної вимоги не заявляв. Крім того, жодних доказів того, що вказаний стіл перебуває в наявності у сторін, набувався ними саме під час спільного шлюбу та входить до спільного майна подружжя матеріали справи не містять. 
При цьому колегія суддів звертає увагу, що сторонами визнається факт придбання та наявності у них на праві спільної сумісної власності тумбочки для взуття, 2015 року вип., вартістю на момент подання позовної заяви 600 грн.
Відповідно до ч. 1ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання.
За таких обставин колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги в частині того, що стіл журнальний, 2012 року випуску, вартістю 490 грн. 00 коп. підлягає виключенню з переліку спільного майна подружжя та не підлягає поділу. Натомість до переліку спільного майна, що підлягає поділу необхідно включити тумбочку для взуття, 2015 року вип., вартістю на момент подання позовної заяви 600 грн., яку сторони просили виділити позивачу.
Разом з цим, враховуючи те, що судом першої інстанції було помилково поділено майно, яке не було предметом позовних вимог, і безпідставно виключено з поділу майно, наявність якого сторонами визнавалося і яке сторони просили поділити, шляхом виділення позивачу та враховуючи принцип рівності часток подружжя і ту обставину, що ОСОБА_2 проживає в спільній квартирі разом з матір`ю позивача та продовжує користуватися освітленням, колегія суддів вважає за необхідне частково змінити визначений судом поділ спільного майна подружжя, виділивши ОСОБА_2 люстри 3 шт., 2011 року, вартістю 980 грн. 00 коп.
Водночас, колегія суддів відхиляє доводи відповідача, що викладені в апеляційній скарзі, в частині проведеного судом поділу іншого рухомого майна подружжя, оскільки фактично доводи апеляційної скарги не містять обґрунтувань неправомірності такого поділу і зводяться лише до переоцінки висновків суду.
Що стосується заявленого клопотання ОСОБА_2 про розгляд справи в судовому засідання з викликом сторін, то воно не підлягає задоволенню з огляду на таке.
Відповідно до положень ч. 13 ст. 7, ч.ч. 1, 3 ст. 369 ЦПК України розгляд цивільної справи з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, у суді апеляційної інстанції у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи є загальним правилом, визначеним у ЦПК України. І лише у разі необхідності учасники справи можуть бути викликані для надання пояснень у справі.
У даній цивільній справі предметом апеляційного оскарження є рішення суду першої інстанції у справі з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а підстави для застосування ч. 3 ст. 369 ЦПК України відсутні.
Враховуючи вищевикладене, через невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи та неправильне застосування судом першої інстанції норм  матеріального права, на підставі п. 1, 4 ч. 1, ст. 376 ЦПК України рішення суду першої інстанції підлягає в частині стягнення із відповідачки на користь позивача грошової компенсації вартості відчуженого майна автомобіля PEUGEOT PARTNER, 2001 року скасуванню та ухваленню в цій частині нового рішення, а в частині стягнутих сум грошової компенсації, розподілу судових витрат та поділу майна подружжя зміні. 
В зв`язку з тим, що ціна позову в даній справі не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, справа згідно п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України є малозначною і в силу вимог п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України ухвалене по ній апеляційним судом судове рішення не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п.п. а) г) п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.
Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381-382 ЦПК України, суд

                                                       п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково. 

Рішення Зарічного районного суду м. Суми від 07 серпня 2020 року в частині стягнення із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 35473 грн. 00 коп. грошової компенсації вартості відчуженого майна автомобіля PEUGEOT PARTNER, 2001 року випуску, скасувати та ухвалити в цій частині нове.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошової компенсації 1/2 частини вартості автомобіля відмовити.

Рішення Зарічного районного суду м. Суми від 07 серпня 2020 року в частині стягнутих сум грошової компенсації, розподілу судових витрат та поділу майна подружжя змінити, виключивши із майна подружжя, що виділено ОСОБА_1 - люстри 3 шт., 2011 року, вартістю 980 грн. 00 коп., та виділивши йому тумбочку для взуття вартістю 600 грн., а із майна подружжя, що виділено ОСОБА_2 виключити стіл журнальний, 2012 року, вартістю 490 грн. 00 коп. та виділивши їй люстри 3 шт., 2011 року, вартістю 980 грн. 00 коп.

Змінити рішення Зарічного районного суду м. Суми від 07 серпня 2020 року  і стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію різниці вартості майна, визначивши її в розмірі 1757 грн. 00 коп., понесені судові витрати у вигляді сплати судового збору, зменшивши їх суму до  розміру 182 грн. 56 коп. та зменшивши суму витрат за послуги оцінки майна, визначивши її до  розміру 2000 гр. 00 коп.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 понесені нею судові витрати по сплаті судового збору за апеляційний перегляд справи в розмірі 950 грн. 57 коп.

В іншій частині рішення Зарічного районного суду м. Суми від 07 серпня 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і не підлягає касаційному оскарженню.

Головуючий -                                                                                              С.С. Ткачук

Судді:                                                                                                          О.Ю. Кононенко

                                                                                                                     С.Г. Хвостик