Ухвала
Іменем України
 
17 грудня 2020 року
м. Київ       
Справа № 761/44605/18
Провадження № 51-6027 ск 20
Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого          ОСОБА_1 ,
суддів:                  ОСОБА_2 ,  ОСОБА_3 ,
 
розглянувши касаційну скаргу прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження судом першої інстанції, на ухвалу Київського апеляційного суду від 16 вересня 2020 року про відмову у відкритті апеляційного провадження,
встановив:
Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 15 липня 2020 року відмовлено в затвердженні угоди про визнання винуватості від 03 грудня 2019 року між прокурором відділу прокуратури Київської області ОСОБА_4 та обвинуваченим ОСОБА_5 .  
Ухвалою Київського апеляційного суду від 16 вересня 2020 року відмовлено у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою прокурора на вказану ухвалу місцевого суду.
У касаційній скарзі прокурор ставить вимогу про скасування ухвали апеляційного суду і призначення нового розгляду у суді апеляційної інстанції з підстав істотного порушення вимог кримінального процесуального закону. Вважає, що суд безпідставно відмовив у відкритті апеляційного провадження, оскільки положення КПК України не містять заборони щодо можливості оскарження ухвали суду про відмову в затвердженні угоди. 
З касаційної скарги та наявних копій судових рішень убачається, що до Шевченківського районного суду м. Києва під час судового розгляду прокурор звернувся з угодою про визнання винуватості від 03 грудня 2019 року, укладеною між прокурором та обвинуваченим ОСОБА_5 у кримінальному провадженні № 22018101110000236.
На підставі п. 1 ч. 7 ст. 474 КПК України суд відмовив у затвердженні угоди про визнання винуватості, оскільки узгоджене сторонами покарання не відповідає загальним засадам призначення покарання.
Київський апеляційний суд в ухвалі від 16 вересня 2020 року, відмовляючи у відкритті провадження на підставі ч. 4 ст. 399 КПК України зазначив, що вказане судове рішення не підлягає апеляційному оскарженню.
Суд касаційної інстанції погоджується із рішенням суду апеляційної інстанції з огляду на таке.
Відповідно до ч. 7 ст. 474 КПК України якщо суд відмовляє у затвердженні угоди, у такому разі досудове розслідування або судове провадження продовжуються у загальному порядку.
Згідно з частинами 1, 2 ст. 392 КПК України в апеляційному порядку можуть бути оскаржені судові рішення, які були ухвалені судами першої інстанції і не набрали законної сили, а саме: 1) вироки, крім випадків, передбачених ст. 394 цього Кодексу; 2) ухвали про застосування чи відмову у застосуванні примусових заходів медичного або виховного характеру; 3) інші ухвали у випадках, передбачених КПК України.
Ухвали, постановлені під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судових рішень, передбачених ч. 1 цієї статті, окремому оскарженню не підлягають, крім випадків, визначених КПК України.
Відповідно до ч. 4 ст. 399 КПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті провадження, якщо апеляційна скарга подана на судове рішення, яке не підлягає оскарженню в апеляційному порядку.
Апеляційний суд, встановивши що апеляційну скаргу подано на судове рішення, оскарження якого в апеляційному порядку чинним кримінальним процесуальним законодавством не передбачено, дійшов правильного висновку про необхідність відмови у відкритті апеляційного провадження.
Щодо доводів прокурора про порушення апеляційним судом права на доступ до правосуддя, колегія суддів вважає, що вони не ґрунтується на законі з огляду на таке.
Так, в постанові Верховного Суду України від 03 березня 2016 року № 5-347кс15, суд зазначив, що «забезпечення права на оскарження» є більш широким поняттям, ніж поняття «право», яке використовується в главі 31 «Провадження в суді апеляційної інстанції», оскільки воно передбачає, крім самого «права», ще й гарантований державою механізм його реалізації.
Окрім того, конституційний принцип забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішення суду гарантує право звернення до суду зі скаргою в апеляційному чи касаційному порядку, яке має бути реалізоване, за винятком установленої законом заборони на таке оскарження. 
Згідно з ч. 5 ст. 9 КПК України кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.
Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував на тому, що право на справедливий суд, передбачене статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, не встановлює вимоги до держав засновувати апеляційні або касаційні суди.
В рішенні Європейського суду з прав людини від 8 січня 2008 року «Скорик проти України» зазначено, що право на суд, одним із аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним, воно може підлягати обмеженням, особливо щодо умов прийнятності скарги.
Європейський суд з прав людини у своєму рішенні по справі «Кромбах проти Франції» від 13 лютого 2001 року вказував, що держава має право встановлювати певні обмеження права осіб на доступ до суду, такі обмеження мають переслідувати легітимну мету, не порушувати саму сутність цього права, а між цією метою і запровадженими заходами має існувати пропорційне співвідношення.
За таких обставин, наявність визначених у законі вимог щодо звернення до суду вищого рівня в разі незгоди із судовим рішенням не є тотожним обмеженню в доступі до правосуддя.
Відповідно до вимог п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів убачається, що підстав для задоволення скарги немає.
Отже, обґрунтування касаційної скарги не містить переконливих доводів, які викликають необхідність перевірки їх за матеріалами кримінального провадження, а з касаційної скарги та доданих до неї копій судових рішень вбачається, що підстав для задоволення скарги немає, а тому у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити.
Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України, Суд  
постановив:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою прокурора на ухвалу Київського апеляційного суду від 16 вересня 2020 року, якою відмовлено у відкритті апеляційного провадження. 
Ухвала є остаточною і оскарженню не підлягає.
Судді:
 
ОСОБА_1                                   ОСОБА_2                     ОСОБА_3