ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
30 жовтня 2020 року
м. Харків
Справа № 645/6597/19
Провадження № 22-ц/818/4920/20
Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
Головуючого Хорошевського О.М.
Суддів Кругової С.С., Яцини В.Б.
розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи в приміщенні суду в м. Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 20 липня 2020 року, постановлене суддею Ульяніч І.В., у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управлінням національної поліції в Харківській області, Державної казначейської служби України, Липецького відділу поліції Харківського ВП ГУНП в Харківській області про відшкодування моральної шкоди,
ВСТАНОВИВ:
У жовтні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом після уточнення якого просив стягнути з Державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджетуУкраїни шляхом списання коштів зєдиногоказначейського рахунку на його користь на відшкодування моральної шкоди 30000,00 грн., витрати на правову допомогу в розмірі 10000,00 грн. та понесені судові витрати.
В обґрунтування позову зазначено, що 07.04.2019 року відносно позивача ОСОБА_1 було складено протокол серії ЕД №246722 про вчинення адміністративного правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП. На підставі вказаного протоколу постановою Харківського районного суду Харківської області від 04.06.2019 року по справі № 635/2999/19 позивача визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого за ч. 1ст. 130 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 600 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що складає 10200 гривень 00 копійок з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік. Постановою Харківського апеляційного суду по справі №635/2999/19 від 03.07.2019 року Постанову Харківського районного суду Харківської області від 04 червня 2019 року, якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення - скасовано, а провадження у справі закрито на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП. Таким чином, внаслідок незаконних дій інспектора Липецького ВП Харківського ВП ГУНП в Харківський області лейтенанта поліції ОСОБА_2 , ОСОБА_1 незаконно було притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу, чим заподіяно моральні страждання, які полягають у переживаннях щодо розголосу вказаного факту за місцем проживання та місцем роботи, у зв`язку з побоюванням громадського осуду, позбавленням можливості користуватися спеціальним правом щодо керування транспортним засобом, необхідністю нести витрати на правничу допомогу. Під час складання протоколу про адміністративні правопорушення ОСОБА_1 пройшов огляд на газоаналізаторі. Не погодившись з його показами, він погодився проїхати в заклад охорони здоров`я. Однак поліцейські не захотіли його везти, сіли в службовий автомобіль та поїхали. А тому ОСОБА_1 довелося самостійно докладаючи додаткових зусиль шукати медичний заклад, в якому він міг би пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння. Позивач самостійно поїхав для проходження медичного огляду до КЗОЗ «ХОНД», однак йому було відмовлено в його проведенні у зв`язку з відсутністю направлення, поліцейського та його присутності.
З метою доведення власної невинуватості позивач змушений був їхати до клініки 4-ої невідкладної допомоги. Відповідно до консультативного висновку лікаря-спеціаліста Комунального некомерційного підприємства «Міська клінічна лікарня швидкої невідкладної медичної допомоги ім. проф. О.І. Мещанінова" Харківської міської ради, результат огляду показав, що позивач не був у стані алкогольного сп`яніння.
Таким чином, незаконні дії правоохоронних органів змусили ОСОБА_1 втратити віру в справедливість, в верховенство права та закону в суспільстві, в гуманізм судової системи та системи правоохоронних органів. Після пережитого ОСОБА_1 знаходиться у важкому емоційному стані. Внаслідок незаконного складання протоколу ОСОБА_1 позбавлений можливості вести звичний спосіб життя, він зазнав суттєвих моральних страждань, оскільки факт незаконного безпідставного звинувачення негативно вплинули на стосунки з оточуючими та ділову репутацію, ОСОБА_1 наразі вимушений доводити свою невинуватість, відновлювати авторитет та ділову репутацію, що потребує значних зусиль та багато часу.
Таким чином, внаслідок незаконних дій інспектора Липецького Харківського ВП ГУНП в Харківський області лейтенанта поліції ОСОБА_2 , непропорційного і невиправданого втручання в охоронювані законом права на свободу та особисту недоторканність було завдано ОСОБА_3 психологічних та моральних страждань.
Рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 20 липня 2020 року позовні вимоги залишені без задоволення.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення скасувати як ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити.
Скарга містить посилання на те, що позивачу завдано моральної шкоди, оскільки закриття справи про адміністративне правопорушення через відсутність його складу свідчить про те, що його притягнуто до адміністративної відповідальності незаконно, а тому позовні вимоги є обгрунтованими. 
Крім того, вважає витрати на правничу допомогу понесені під час розгляду справи такими, що підлягають відшкодування відповідно до ст. 133 ЦПК України. 
Відзив на апеляційну скаргу не надходив.
Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
За правилами до ч. 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Враховуючи вищевикладене, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.
Перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами наявність моральної шкоди та причинний зв`язок між дією (бездіяльністю) відповідачів та шкодою, для виникнення зобов`язання відшкодування шкоди відповідно до вищеназваних вимог статей 23,1167,1176 ЦК України, підстави для задоволення позовних вимог відсутні. 
Проте з таким висновком суду погодитись не можна.
Матеріалами справи встановлено, що згідно постанови по справі про адміністративне правопорушення від 04.06.2019 року, 07.04.2019 року, о 10.25 годині, ОСОБА_1 керував автомобілем марки Хюндай, державний номер НОМЕР_1 на 1 км. Автошляху с. Борщова-ст. Новолипецьке в стані алкогольного сп`яніння. Зі згоди водія в присутності двох свідків проводився огляд на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів «Drager» та відповідно до акту огляду результат огляду на стан сп`яніння становив 0,24%, чим порушив п.п. 2.9а ПДР України, згідно з яким водієві забороняється керувати транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, тобто вчинив правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Постановою судді Харківського районного суду Харківської області ОСОБА_1 був притягнутий до адміністративної відповідальності за ст. 130 ч. 1 КУпАП з накладенням адміністративного стягнення у виді штрафу у розмірі 10200 грн., стягнуто судового збору на користь держави. (а.с.13-15)
Постановою апеляційного суду Харківської області від 03 липня 2019 року апеляційну скаргу позивача задоволено, постанову Харківського районного суду Харківської області від 04.06.2019 скасовано, а провадження у справі закрито на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП. (а.с.16-18).
Таким чином, ОСОБА_1 було незаконно притягнуто до адміністративної відповідальності.
Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені нормами ст.ст. 1166, 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини. 
Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені ст. 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець відокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу.
Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється ч. 1 ст. 1176 ЦК України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.
За відсутності підстав для застосування ч. 1 ст. 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила ч. 6 цієї статті така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (ст.ст. 1173, 1174 цього Кодексу).
Оскільки підставою для відшкодування шкоди позивачу є встановлена преюдиційним судовим рішенням закриття справи про адміністративне правопорушення через відсутність його складу, то відсутні спеціальні підстави для застосування ст. 1176 ЦК України.
Таким чином, шкода, завдана позивачу незаконними рішеннями та бездіяльністю посадовими особами органу державної влади (відповідачів) при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується на підставі ст. 1174 ЦК України.
Відповідно до цієї норми обов`язок відшкодувати завдану шкоду потерпілому покладається не на посадову особу, незаконним рішенням, дією чи бездіяльністю якої завдано шкоду, а на державу Україна.
Зазначений висновок суду узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною в постановах від 25 червня 2018 року, провадження № 61-496св18, від 11 липня 2018 року, провадження № 61-14157св18, від 25 липня 2018 року, провадження № 61-2986св18, що у встановленому законом порядку не спростовується відповідачами.
Згідно із ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Статтею 55 Конституції України визначено, що права та свободи людини і громадянина захищаються судом. Частиною першою вказаної статті визначено, що кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.
Статтею 56 Конституції України передбачено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.
Відповідно до ст. 1174 ЦК України, шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.
Отже, відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.
Пунктами 3 та 9 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31 березня 1995 року передбачено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.
Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.
Беручі до уваги, що постановою Харківського апеляційного суду від 03 липня 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено, постанову Харківського районного суду Харківської області від 04.06.2019 скасовано, а провадження у справі закрито у зв`язку із відсутністю складу адміністративного правопорушення, судова колегія приходить до висновку, що незаконне притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 призвело до завдання позивачу моральної шкоди, яка на переконання суду виразилася у тривалих моральних (душевних) стражданнях, що були викликані вимушеними діями щодо доведення відсутності в своїх діях правопорушення та з метою захисту свого порушеного права.
При цьому, судова колегія відзначає, що в рішенні ЄСПЛ від 28 травня 1985 року у справі «Абдулазіз, Кабалес і Балкандалі», зазначається, що «з огляду на її природу, стверджувана моральна шкода не завжди може бути предметом чіткого доведення. Проте розумно припустити, що особи, які…зіткнулися з проблемами...можуть зазнати страждань і тривоги». Звідси випливає, що фактичною основою для висновку про наявність негативних наслідків у немайновій сфері потерпілої особи у більшості ситуацій може бути як таке розумне припущення про природність їх виникнення за подібних обставин.
Отже, судова колегія звертає увагу, що обставинами, які безумовно вплинули на заподіяння позивачу моральної шкоди, яка полягає у понесених ним моральних (душевних) страждань є зокрема доведення своєї невинуватості, відчуття несправедливості, викликане постановленням незаконної постанови про притягнення до відповідальності, витрати зусиль спрямованих на захист своїх прав і свобод.
Таким чином, наявність моральної шкоди, протиправність дій заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправними діями заподіювача встановлених постановою Харківського апеляційного суду і від 03 липня 2019 року не спростовано відповідачами.
Зважаючи на доведеність факту, відсутності в діях ОСОБА_1  складу адміністративного правопорушення,враховуючи вимоги розумності, добросовісності, виваженості, справедливості, а також встановлення розміру моральної шкоди, судова колегія вважає за можливе стягнути 20000,00 грн. в порядку відшкодування моральної шкоди, завданої незаконним притягненням останнього до адміністративної відповідальності.
За правилами ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.
Щодо стягнення витрат на надання правничої допомоги при розгляді даної справи, за Договором про надання правової допомоги від 20.05.2019 року, укладеним між ОСОБА_1 та адвокатом Биченко А.О., судова колегія зазначає наступне.
Відповідно до акту № 1 до договору б/н від 20.05.2019 року, послуги позивачу були надані на загальну суму 10 000 грн. по справі № 635/2999/19, проте справа, що переглядається судом апеляційної інстанції зареєстрована за номером 645/6597/19, тобто даний акт не відноситься до справи, яка розглядається (а.с. 24).
Такі витрати, позивачем можуть бути відшкодовані ОСОБА_1 за результатами розгляду цього питання заявленого як окрема позовна вимога.
Що стосується витрат на правничу допомогу надану ОСОБА_1 для представлення його інтересів в суді апеляційної інстанції, судова колегія вважає за доцільне з урахуванням вимог ст. 137 ЦПК України та того, що справа розглянута за правилами письмового провадження без виклику учасників справи стягнути на користь ОСОБА_1 3000,00 грн.
Судові витрати по сплаті судового збору підлягають вирішенню за правилами ст. 141 ЦПК України.
Оскільки судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, оскаржуване рішення підлягає скасуванню згідно приписів п. 1 ч. 1 ст. 376 ЦПК України.
Керуючись ст.ст. 367, 368, 374 ч.1 п.2,376, 381-384 ЦПК України, суд-
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1  задовольнити частково.
Рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 20 липня 2020 року скасувати.
Позовні вимоги  ОСОБА_1  задовольнити частково.
Стягнути з Державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України ( шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку ) на користь ОСОБА_1 (РНКПО НОМЕР_2 ) грошову компенсацію спричиненої моральної шкоди в розмірі 20 000 ( двадцять тисяч ) грн. 00 коп.
Стягнути з Державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України ( шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку ) на користь ОСОБА_1 (РНКПО НОМЕР_2 ) витрати на правничу допомогу в розмірі 3000 (три тисячі) грн.. 00 коп.
Стягнути з Головного управлінням національної поліції в Харківській області, Державної казначейської служби України, Липецького відділу поліції Харківського ВП ГУНП в Харківській області на користь держави судові витрати по сплаті судового збору за подання позовної заяви у розмірі 170 (сто сімдесят грн.) 58 коп. та подання апеляційної скарги в розмірі 255(двісті п`ятдесят п`ять) грн. 87 коп. з кожного.
В іншій частині позовні вимоги залишені без задоволення.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
Головуючий                                                                                 О.М. Хорошевський
Судді                                                                                          С.С. Кругова
                                                                                                      В.Б. Яцина
Повне судове рішення складено 30 жовтня 2020 року.