КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
                      
Справа № 2-8499/10                                  Головуючий у 1 інстанції: Макаренко І.О. 
Провадження № 22-ц/824/11928/2020                       Доповідач: Шебуєва В.А.
 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
28 жовтня 2020 року                                                                         м. Київ
 
Київський апеляційний суд в складі колегії суддів:           
судді-доповідача                           Шебуєвої В.А., 
суддів                                Оніщука М.І., Крижанівської Г.В.,
секретарі                                        Майданець К.В., Кибукевич О.Є.
 
розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 на заочне рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 20 жовтня 2010 року в справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Дочірній банк Сбербанк Росії» до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-
 
в с т а н о в и в:
 
У липні 2009 року Публічне акціонерне товариство «Дочірній банк Сбербанку Росії» (далі - ПАТ «Дочірній банк Сбербанку Росії») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , про стягнення заборгованості. Позовні вимоги мотивовані тим, що за договором кредиту № 04-В/08/19/ФО/П від 03 квітня 2008 року ОСОБА_2 був наданий кредит у сумі 2 400 000 доларів США, а за договором кредиту № 16-Н/08/19/ФО/П від 24 червня 2008 року ОСОБА_2 отримав кредит в сумі 12 610 000 грн. Для забезпечення виконання зобов`язань за вказаними договорами були укладені договори поруки з ОСОБА_1 , відповідно до яких вона відповідає за зобов`язання позичальника згідно умов кредитного договору. Відповідачі не виконали зобов`язання за кредитними договорами та договорами поруки у зв`язку з чим утворилася заборгованість. У 2008 році банк направляв ОСОБА_2 повідомлення-вимогу про необхідність усунути порушення умов кредитного договору з вимогою достроково повернути повну суму заборгованості, включаючи заборгованість за кредитом, процентів та пені. Незважаючи на отримання вказаного повідомлення, відповідач не сплатив заборгованості у наданий строк. З урахуванням викладеного ПАТ «Дочірній банк Сбербанку Росії» просило стягнути з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 у солідарному порядку заборгованість:
за договором про відкриття кредитної лінії № 04-В/08/19/ФО/П від 03 квітня 2008 року у розмірі 2 729 284,80 доларів США, що за офіційним обмінним курсом НБУ станом на 22 червня 2009 року складає 20 788 416,46 грн, з яких:
загальної заборгованості за кредитною лінією - 2 400 000 доларів США;
процентів за користування кредитною лінією - 264 600 доларів США;
пені за прострочення повернення загальної заборгованості за кредитною лінією - 0,00 доларів США;
пені за прострочення сплати процентів за користування кредитною лінією - 64 684,80 доларів США;
за договором про відкриття кредитної лінії №16-Н/08/19/ФО/П від 24 червня 2008 року у розмірі 15 008 533,52 грн, з яких:
загальної заборгованості за кредитною лінією - 12 610 000 грн;
процентів за користування кредитною лінією - 1 927 660,20 грн;
пені за прострочення повернення загальної заборгованості за кредитною лінією - 0,00 грн;
пені за прострочення сплати процентів за користування кредитною лінією - 470 873,32 грн.
 
 Заочним рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 20 жовтня 2010 року позов ПАТ «Дочірній банк Сбербанку Росії» задоволено повністю.
Стягнуто з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 солідарно на користь ПАТ «Дочірній банк Сбербанку Росії» заборгованість по кредиту в сумі 2 729 284,80 доларів США, що еквівалентно 20 788 416,46 грн за ставкою НБУ на день подачі позову до суду, 15 008 533,52 грн та судові витрати в сумі 1 820,00 грн.
Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 30 липня 2019 року залишено без задоволення заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 20 жовтня 2010 року.
 
Не погоджуючись із вказаним заочним рішенням суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу. Просить скасувати рішення суд першої інстанції та ухвалити нове про відмову в задоволенні позову ПАТ «Дочірній банк Сбербанку Росії»  в частині стягнення з неї заборгованості по кредиту в сумі 2 729 284,80 доларів США, що еквівалентно 20 788 416,46 грн. за ставкою НБУ на день подачі позову до суду, 15 008 533,52 грн. та судових витрат  у сумі 1 820 грн.  Посилається на порушення норм матеріального та процесуального права. В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначила, що   не була повідомлена про розгляд справи. Справу розглянуто з порушенням правил підсудності. На підтвердження права стягнення заборгованості за укладеними кредитними договорами позивач надав витяг зі статуту ВАТ «Дочірній банк Сбербанку Росії», в якому йдеться про рішення позачергових загальних зборів акціонерів та установчих зборів, згідно яких банк був реорганізований шляхом перетворення у ВАТ «ДБ Сбербанку Росії». Однак, у матеріалах справи відсутні вищезазначені протоколи загальних зборів акціонерів та протоколи установчих зборів. Вона не була повідомлена про існування заборгованості та порушення умов  кредитних договорів.  У договорах поруки не передбачено строк їх дії. Оскільки вимогу про сплату всієї суми кредиту позичальник отримав 08 грудня 2008 року, строк виконання основного зобов`язання сплинув ще 08 січня 2009 року. З позовною заявою про стягнення заборгованості банк звернувся лише 15 липня 2009 року, тобто з пропуском шестимісячного строку, встановленого ч. 4 ст. 559 ЦК України.  Суд не звернув увагу на незаконність стягнення пені за невиконання грошових зобов`язань в іноземній валюті. Максимальний розмір пені пов`язаний із розміром облікової ставки Національного банку України. Оскільки чинне законодавство не передбачає встановлення Національним банком України облікової ставки для іноземної валюти, пеня має обчислюватися та стягуватися за судовими рішеннями лише у національній валюті України - гривні. Вважає, що  банк втратив право нараховувати відсотки та пеню після настання терміну повернення кредиту згідно вимоги про дострокове виконання зобов`язань, а саме з 08 січня 2009 року.  
Постановою Київського апеляційного суду від 27 листопада 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково.
Заочне рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 20 жовтня 2010 року скасовано та ухвалено нове судове рішення.
Позов ПАТ «Дочірній банк Сбербанку Росії» до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задоволено частково.
Стягнуто солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , на користь ПАТ «Дочірній банк Сбербанку Росії», загальну заборгованість за кредитною лінією за договором про відкриття кредитної лінії №04-В/08/19/ФО/П від 03 квітня 2008 року у розмірі 2 400 000 доларів США.
Стягнути солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 на користь ПАТ «Дочірній банк Сбербанку Росії» загальну заборгованість за кредитною лінією за договором про відкриття кредитної лінії № 16-Н/08/19/ФО/П від 24 червня 2008 року у розмірі 12 610 000 грн.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Дочірній банк Сбербанку Росії» заборгованість по процентах за користування кредитною лінією за договором про відкриття кредитної лінії № 04-В/08/19/ФО/П від 03 квітня 2008 року у розмірі 88 200 доларів США та пеню за прострочення сплати процентів за користування кредитною лінією у розмірі 35 854,42 грн.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Дочірній банк Сбербанку Росії» заборгованість по процентах за користування кредитною лінією за договором про відкриття кредитної лінії № 16-Н/08/19/ФО/П від 24 червня 2008 року у розмірі 844 528,11 грн та пеню за прострочення сплати процентів за користування кредитною лінією 69 494,20 грн.
У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.
 Постановою Верховного Суду від 05 серпня 2020 року задоволено частково касаційні скарги ОСОБА_1 та АТ «Сбербанк».
Постанову Київського апеляційного суду від 27 листопада 2019 року у частині задоволених позовних вимог ПАТ «Дочірній банк Сбербанку Росії» до ОСОБА_2 про стягнення загальної заборгованості за договором про відкриття кредитної лінії № 04-В/08/19/ФО/П від 03 квітня 2008 року у розмірі 2 400 000 доларів США та стягнення загальної заборгованості за договором про відкриття кредитної лінії №16-Н/08/19/ФО/П від 24 червня 2008 року у розмірі 12 610 000 грн. залишено без змін.
Постанову Київського апеляційного суду від 27 листопада 2019 року у частині позовних вимог ПАТ «Дочірній банк Сбербанку Росії» до ОСОБА_2 про стягнення процентів за користування кредитною лінією у розмірі 264 600 доларів США; пені за прострочення сплати процентів за користування кредитною лінією у розмірі 64 684,80 доларів США, за договором про відкриття кредитної лінії № 04-В/08/19/ФО/П від 03 квітня 2008 року та стягнення процентів за користування кредитною лінією у розмірі 1 927 660,20 грн; пені за прострочення сплати процентів за користування кредитною лінією у розмірі 470 873,32 грн, за договором про відкриття кредитної лінії № 16-Н/08/19/ФО/П від 24 червня 2008 року, та у частині позовних вимог ПАТ «Дочірній банк Сбербанку Росії» до  ОСОБА_1 про стягнення загальної заборгованості у розмірі 2 400 000 доларів США; процентів за користування кредитною лінією у розмірі 264 600 доларів США; пені за прострочення сплати процентів за користування кредитною лінією у розмірі 64 684,80 доларів США, за договором про відкриття кредитної лінії № 04-В/08/19/ФО/П від 03 квітня 2008 року, та стягнення загальної заборгованості у розмірі 12 610 000 грн; процентів за користування кредитною лінією у розмірі 1 927 660,20 грн; пені за прострочення сплати процентів за користування кредитною лінією у розмірі 470 873,32 грн, за договором про відкриття кредитної лінії № 16-Н/08/19/ФО/П від 24 червня 2008 року, скасовано та передано справу № 2-8499/10 у цій частині на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
 
В апеляційній інстанції   ОСОБА_1 підтримала апеляційну скаргу та просить її задовольнити.
Представник АТ " Сбербанк" просить відхилити подану апеляційну скаргу, а рішення суду залишити без змін, посилаючись на його законність та обґрунтованість.
В судове засідання ОСОБА_3 не з`явився, повідомлений про місце і час розгляду справи, а тому судова колегія дійшла висновку про можливість слухання справи у його відсутність.
Вислухавши пояснення осіб, які з`явилися в судове засідання, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість  рішення суду першої інстанції в частині вирішення позовних вимог ПАТ «Дочірній банк Сбербанку Росії» до ОСОБА_2 про стягнення процентів за користування кредитною лінією у розмірі 264 600 доларів США; пені за прострочення сплати процентів за користування кредитною лінією у розмірі 64 684,80 доларів США, за договором про відкриття кредитної лінії № 04-В/08/19/ФО/П від 03 квітня 2008 року та стягнення процентів за користування кредитною лінією у розмірі 1 927 660,20 грн; пені за прострочення сплати процентів за користування кредитною лінією у розмірі 470 873,32 грн, за договором про відкриття кредитної лінії № 16-Н/08/19/ФО/П від 24 червня 2008 року, та у частині позовних вимог ПАТ «Дочірній банк Сбербанку Росії» до  ОСОБА_1 про стягнення загальної заборгованості у розмірі 2 400 000 доларів США; процентів за користування кредитною лінією у розмірі 264 600 доларів США; пені за прострочення сплати процентів за користування кредитною лінією у розмірі 64 684,80 доларів США, за договором про відкриття кредитної лінії № 04-В/08/19/ФО/П від 03 квітня 2008 року, та стягнення загальної заборгованості у розмірі 12 610 000 грн.; процентів за користування кредитною лінією у розмірі 1 927 660,20 грн.; пені за прострочення сплати процентів за користування кредитною лінією у розмірі 470 873,32 грн., за договором про відкриття кредитної лінії № 16-Н/08/19/ФО/П від 24 червня 2008 року, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
Суди встановили, що 03 квітня 2008 року між ЗАТ «Банк НРБ», правонаступником якого є ПАТ «Дочірній банк Сбербанку Росії», та ОСОБА_2 укладено договір про відкриття кредитної лінії № 04-В/08/19/ФО/П, відповідно до якого останньому був наданий кредит в сумі 2 400 000 доларів США зі сплатою 13,5 % річних і погашенням згідно умов вказаного договору строком до 03 квітня 2013 року.
03 квітня 2008 року між ЗАТ «Банк НРБ», правонаступником якого є ПАТ «Дочірній банк Сбербанку Росії», та ОСОБА_1 укладено договір поруки, відповідно до якого останній відповідає за зобов`язання позичальника згідно умов договору № 04-В/08/19/ФО/П.
24 червня 2008 року між ЗАТ «Дочірній банк Сбербанку Росії», правонаступником якого є ПАТ «Дочірній банк Сбербанку Росії», та ОСОБА_2 укладено договір про відкриття кредитної лінії № 16-Н/08/19/ФО/П, відповідно до якого останньому був наданий кредит в сумі 12 610 000 грн зі сплатою 19,00 % річних строком до 24 червня 2013 року.
24 червня 2008 року між ЗАТ «Дочірній банк Сбербанку Росії», правонаступником якого є ПАТ «Дочірній банк Сбербанку Росії», та ОСОБА_1 укладено договір поруки, відповідно до якого остання відповідає за зобов`язання позичальника згідно умов договору № 16-Н/08/19/ФО/П.
Згідно наданих позивачем розрахунків заборгованість ОСОБА_2 за:
1) договором про відкриття кредитної лінії № 04-В/08/19/ФО/П від 03 квітня 2008 року складає: 
загальна заборгованість за кредитною лінією - 2 400 000 доларів США; 
проценти за користування кредитною лінією - 264 600 доларів США; 
пеня за прострочення повернення загальної заборгованості за кредитною лінією - 0,00 доларів США; 
пеня за прострочення сплати процентів за користування кредитною лінією - 64 684,80 доларів США;
2) договором про відкриття кредитної лінії № 16-Н/08/19/ФО/П від 24 червня 2008 року складає: 
загальна заборгованість за кредитною лінією - 12 610 000 грн; 
проценти за користування кредитною лінією - 1 927 660,20 грн; 
пеня за прострочення повернення загальної заборгованості за кредитною лінією - 0,00 грн; 
пеня за прострочення сплати процентів за користування кредитною лінією - 470 873,32 грн.
08 грудня 2008 року ЗАТ «Дочірній банк Сбербанку Росії», правонаступником якого є ПАТ «Дочірній банк Сбербанку Росії», направило ОСОБА_2 та ОСОБА_1 повідомлення-вимогу, в якій банк вимагав дострокового повернення позичальником повної суми заборгованості за вказаними договорами, яка станом на 08 грудня 2008 року складає 2 459 538,86 доларів США та 13 043 055,58 грн. 08 грудня 2008 року ОСОБА_2 був ознайомлений з повідомленням-вимогою.
Скасовуючи постанову Київського апеляційного суду від 27 листопада 2019 року у частині позовних вимог ПАТ «Дочірній банк Сбербанку Росії» до ОСОБА_2 про стягнення процентів за користування кредитною лінією у розмірі 264 600 доларів США; пені за прострочення сплати процентів за користування кредитною лінією у розмірі 64 684,80 доларів США, за договором про відкриття кредитної лінії № 04-В/08/19/ФО/П від 03 квітня 2008 року та стягнення процентів за користування кредитною лінією у розмірі 1 927 660,20 грн; пені за прострочення сплати процентів за користування кредитною лінією у розмірі 470 873,32 грн, за договором про відкриття кредитної лінії № 16-Н/08/19/ФО/П від 24 червня 2008 року, та у частині позовних вимог ПАТ «Дочірній банк Сбербанку Росії» до  ОСОБА_1 про стягнення загальної заборгованості у розмірі 2 400 000 доларів США; процентів за користування кредитною лінією у розмірі 264 600 доларів США; пені за прострочення сплати процентів за користування кредитною лінією у розмірі 64 684,80 доларів США, за договором про відкриття кредитної лінії № 04-В/08/19/ФО/П від 03 квітня 2008 року, та стягнення загальної заборгованості у розмірі 12 610 000 грн; процентів за користування кредитною лінією у розмірі 1 927 660,20 грн; пені за прострочення сплати процентів за користування кредитною лінією у розмірі 470 873,32 грн, за договором про відкриття кредитної лінії № 16-Н/08/19/ФО/П від 24 червня 2008 року, Верховний Суд виходив з того, що суд апеляційної інстанції не надав оцінки пунктам 8.3., 8.4. договорів про відкриття кредитної лінії та зробив передчасний висновок про те, що строк виконання зобов`язання за договорами про відкриття кредитної лінії настав 07 січня 2009 року; не з`ясував за який період нарахована заборгованість; не врахував, що після настання строку виконання договору кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України; не перевірив доводів апеляційної скарги про припинення поруки, тому апеляційний суд зробив передчасний висновок про часткове задоволення позовних вимог банку до: ОСОБА_2 про стягнення процентів та пені; ОСОБА_1 про стягнення загальної заборгованості; пені та процентів.
Переглянувши рішення суду першої інстанції в частині вирішення вказаних вимог, колегія суддів вважає, що вони підлягають задоволенню частково з огляду на наступне.
Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. 
Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.
Відповідно до положень ч. 1 ст. 553, ч. 1 ст. 554 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. У разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.
Частиною 4 ст. 559 ЦК України у відповідній редакції визначено, що порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов`язання не встановлений або встановлений моментом пред`явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред`явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.
Регулюючи правовідносини з припинення поруки у зв`язку із закінченням строку її чинності ч. 4 ст. 559 ЦК України передбачає три випадки визначення строку дії поруки: протягом строку, встановленого договором поруки (перше речення ч. 4 ст. 559 ЦК України); протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання, якщо кредитор не пред`явить вимоги до поручителя (друге речення ч. 4 ст. 559 ЦК України); протягом одного року від дня укладення договору поруки (якщо строк основного зобов`язання не встановлено або встановлено моментом пред`явлення вимоги), якщо кредитор не пред`явить позову до поручителя (третє речення ч. 4 ст. 559 ЦК України).
Аналіз зазначеної норми Закону дає підстави для висновку про те, що строк дії поруки (будь-який із зазначених у ч. 4 ст. 559 ЦК України) не є строком захисту порушеного права, а є строком існування суб`єктивного права кредитора й суб`єктивного обов`язку поручителя, після закінчення якого вони припиняються.
З огляду на преклюзивний характер строку поруки й обумовлене цим припинення права кредитора на реалізацію даного виду забезпечення виконання зобов`язань застосоване в другому реченні ч. 4 ст. 559 ЦК України словосполучення «пред`явлення вимоги» до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання як умови чинності поруки слід розуміти як пред`явлення кредитором у встановленому законом порядку протягом зазначеного строку саме позовної, а не будь-якої іншої вимоги до поручителя. Зазначене положення при цьому не виключає можливість пред`явлення кредитором до поручителя іншої письмової вимоги про погашення заборгованості за боржника, однак і в такому разі кредитор може звернутися з такою вимогою до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання.
Отже, виходячи з положень другого речення ч. 4 ст. 559 ЦК України слід дійти висновку про те, що вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобов`язання за договором повинно бути пред`явлено в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов`язанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами) або з дня, встановленого кредитором для дострокового погашення кредиту в порядку реалізації ним свого права, передбаченого ч. 2 ст. 1050 ЦК України, або з дня настання строку виконання основного зобов`язання (у разі якщо кредит повинен бути погашений одноразовим платежем).
Таким чином, закінчення строку, установленого договором поруки, так само як сплив шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання або одного року від дня укладення договору поруки, якщо строк основного зобов`язання не встановлений, припиняє поруку за умови, що кредитор протягом строку дії поруки не звернувся з позовом до поручителя (постанови Верховного Суду України від 17 вересня 2014 року у справі № 6-6цс14, від 17 вересня 2014 року у справі № 6-53цс14, від 11 листопада 2015 року у справі № 6-2056цс15, від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2662цс15).
Відповідно до п. п. 6.4. договору поруки від 03 квітня 2008 року та договору поруки від 24 червня 2008 року  сторони передбачили, що ці договори набувають чинності з моменту його нотаріального посвідчення і припиняються у випадку належного виконання боржником або поручителем усіх зобов`язань, передбачених в статті 2 цього договору, а також з інших підстав, передбачених законодавством України. Не допускається припинення поруки без припинення забезпечених нею зобов`язань.
Разом з тим, зазначення в договорах про те, що порука діє до моменту виконання зобов`язань за кредитними договорами, не відповідає поняттям строку, визначеним ст. ст. 251, 252 ЦК України. Відтак, договорами поруки не було визначено строку її припинення.  
Момент настання строку виконання боржником зобов`язань визначений кредитними договорами - шляхом сплати щомісячних платежів
Відповідно до п. 8.3 договору про відкриття кредитної лінії № 04-В/08/19/ФО/П від 03 квітня 2008 року   сторони передбачили, що у разі, якщо банк використовує своє право щодо вимоги в односторонньому порядку дострокового повернення повної суми заборгованості за цим договором, то він зобов`язаний в письмовій формі повідомити про це позичальника. В такому повідомленні банк зазначає повну суму заборгованості. В зазначеній вимозі банк може також вимагати дострокового розірвання цього договору після повернення повної суми заборгованості за цим договором. У такому випадку цей договір вважається розірваним з моменту повернення суми заборгованості за цим договором.
Згідно з п .8.4. договору про відкриття кредитної лінії № 04-В/08/19/ФО/П від 03 квітня 2008 року позичальник, у разі отримання від банку письмової вимоги про дострокове повернення повної суми заборгованості, зобов`язаний здійснити усі платежі на користь банку (при цьому строкові платежі - проценти, комісії, пені тощо повинні бути сплачені з урахуванням строку, що минув з дати, на яку банк здійснив розрахунок заборгованості за цим договором, і по дату повернення повної суми заборгованості за цим договором) у строк не пізніше 30 (тридцяти) календарних днів з дня отримання такого повідомлення.
Відповідно до п. 8.3 договору про відкриття кредитної лінії № 16-Н/08/19/ФО/П від 24 червня 2008 року визначено, що у разі, якщо банк використовує своє право щодо вимоги в односторонньому порядку дострокового повернення повної суми заборгованості за цим договором, то він зобов`язаний в письмовій формі повідомити про це позичальника. В такому повідомленні банк зазначає повну суму заборгованості. В зазначеній вимозі банк може також вимагати дострокового розірвання цього договору після повернення повної суми заборгованості за цим договором. У такому випадку цей договір вважається розірваним з моменту повернення суми заборгованості за цим договором.
Пунктом 8.4. договору про відкриття кредитної лінії № 16-Н/08/19/ФО/П від 24 червня 2008 року визначено, що позичальник, у разі отримання від банку письмової вимоги про дострокове повернення повної суми заборгованості, зобов`язаний здійснити усі платежі на користь банку (при цьому строкові платежі - проценти, комісії, пені тощо повинні бути сплачені з урахуванням строку, що минув з дати, на яку банк здійснив розрахунок заборгованості за цим договором, і по дату повернення повної суми заборгованості за цим договором) у строк не пізніше 30 (тридцяти) календарних днів з дня отримання такого повідомлення.
Як було зазначено, 08 грудня 2008 року ЗАТ «Дочірній банк Сбербанку Росії», правонаступником якого є ПАТ «Дочірній банк Сбербанку Росії», було направлено на адресу ОСОБА_2 та ОСОБА_1 повідомлення-вимогу, в якій банк вимагав дострокового повернення позичальником повної суми заборгованості за вказаними договорами, яка станом на 08 грудня 2008 року складає 2 459 538,86 доларів США та 13 043 055,58 грн. 
ОСОБА_2 був ознайомлений з повідомленням-вимогою 08 грудня 2008 року.
Відтак, згідно з п.п. 8.3., 8.4. договорів про відкриття кредитної лінії останній день строку виконання зобов`язань за кредитними договорами № 04-В/08/19/ФО/П від 03 квітня 2008 року та № 16-Н/08/19/ФО/П від 24 червня 2008 року для позичальника припав на  08 січня 2009 року.
При цьому колегія суддів враховує, що згідно з положеннями вказаних пунктів банк визначив повну заборгованість станом на 08 грудня 2008 року, проте, дата, станом на яку було розраховано заборгованість, не є останнім днем погашення нарахованої заборгованості. Згідно з п. 8.4. договорів визначено, що позичальник   зобов`язаний здійснити усі платежі на користь банку у строк не пізніше 30 (тридцяти) календарних днів з дня отримання такого повідомлення. Відтак, останнім днем строку погашення заборгованості згідно вимоги є 07 січня 2009 року, відповідно, строк дії поруки має відраховуватися з 08 січня 2009 року. 
З позовом про стягнення заборгованості до поручителя ОСОБА_1 АТ «Дочірній банк Сбербанку Росії» звернулося 07 липня 2009 року, тобто, в межах шестимісячного строку, установленого ч. 4 ст. 559 ЦК України. 
Ураховуючи викладене, колегія суддів відхиляє посилання апелянта ОСОБА_1 на те, що її порука є припиненою у зв`язку з пропуском кредитором шестимісячного строку для звернення до суду з позовом на підставі ч. 4 ст. 559 ЦК України.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 посилалася на те, що позивач пропустив шестимісячний строк звернення до суду з моменту настання строку достроково повернути кредит та сплатити нараховані проценти та неустойку, оскільки з позовом до суду позивач звернувся   лише 15 липня 2009 року. Разом з тим, такі доводи не відповідають матеріалам справи.
Позовна заява АТ «Дочірній банк Сбербанку Росії» була зареєстрована в суді 15 липня 2009 року, проте подана АТ «Дочірній банк Сбербанку Росії» поштою. Відповідно о відмітки на поштовому конверті та описі вкладення, позовна заява була передана до поштового відділення 07 липня 2009 року (а.с. 52, 53 т. 1).
Враховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність підстав для солідарного стягнення із ОСОБА_2 та поручителя ОСОБА_1 заборгованості за процентами та неустойкою.
Разом з тим, судом було неправильно визначено розмір заборгованості, яка підлягає стягненню з відповідачів.
Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України визначено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
В постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18) зроблено висновок, що звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі. Рішення суду про стягнення заборгованості чи звернення стягнення на заставлене майно засвідчує такі зміни. Право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється у разі пред`явлення до позичальника вимог згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. Наявність судового рішення про дострокове задоволення вимог кредитора щодо всієї суми заборгованості, яке боржник виконав не в повному обсязі, не є підставою для нарахування процентів та пені за кредитним договором, який у цій частині змінений кредитором, що засвідчено в судовому рішенні. Якщо за рішенням про звернення стягнення на предмет застави заборгованість за кредитним договором указана в такому рішенні у повному обсязі, кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання відповідно до частини другої статті 625 ЦК України.
У пункті 91 постанови Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12-ц (14-10цс18) зроблено висновок, що «після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання».
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 лютого 2020 року у справі № 912/1120/16 (провадження № 12-142гс19) вказано, що «у межах кредитного договору позичальник отримує позичені кошти у своє тимчасове користування на умовах повернення, платності і строковості. У постановах Великої Палати Верховного Суду уже неодноразово вказувалося на те, що цивільне законодавство передбачає як випадки, коли боржник правомірно користується наданими йому коштами та має право не сплачувати кредитору свій борг протягом певного узгодженого часу, так і випадки, коли боржник повинен сплатити борг кредитору, однак не сплачує коштів, користуючись ними протягом певного строку неправомірно. Зокрема, відносини щодо сплати процентів за одержання боржником можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу врегульовані частиною першою статті 1048 ЦК України. Такі проценти є звичайною платою боржника за право тимчасово користуватися наданими йому коштами на визначених договором та законодавством умовах, тобто у межах належного та добросовісного виконання сторонами договірних зобов`язань, а не у випадку їх порушення. Натомість наслідки прострочення грошового зобов`язання (коли боржник повинен сплатити грошові кошти, але неправомірно не сплачує їх) також урегульовані законодавством. У випадках, коли боржник порушив умови договору, прострочивши виконання грошового зобов`язання, за частиною першою статті 1050 ЦК України застосуванню у таких правовідносинах підлягає положення статті 625 цього Кодексу. За наведеним у цій статті регулюванням відповідальності за прострочення грошового зобов`язання на боржника за прострочення виконання грошового зобов`язання покладається обов`язок сплатити кредитору на його вимогу суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Проценти, встановлені статтею 625 ЦК України, підлягають стягненню саме при наявності протиправного невиконання (неналежного виконання) грошового зобов`язання. Тобто, проценти, що стягуються за прострочення виконання грошового зобов`язання за частиною другою статті 625 ЦК України є спеціальним видом відповідальності за таке порушення зобов`язання. На відміну від процентів, які є звичайною платою за користування грошима, зокрема за договором позики, до них застосовуються загальні норми про цивільно-правову відповідальність. Оскільки поведінка боржника не може бути одночасно правомірною та неправомірною, то регулятивна норма частини першої статті 1048 ЦК України і охоронна норма частини другої статті 625 цього Кодексу не можуть застосовуватись одночасно. Тому за період до прострочення боржника підлягають стягненню проценти від суми позики (кредиту) відповідно до умов договору та частини першої статті 1048 ЦК України як плата за надану позику (кредит), а за період після такого прострочення підлягають стягненню річні проценти відповідно до частини другої статті 625 ЦК України як грошова сума, яку боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання, тобто як міра відповідальності за порушення грошового зобов`язання».
 
Таким чином, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування або після реалізації кредитодавцем свого права на дострокове повернення кредиту.
Оскільки АТ «Дочірній банк Сбербанку Росії» реалізувало своє право на дострокове повернення кредиту та направило позичальнику повідомлення-вимогу від 08 грудня 2008 року, в якій визначило повну суму заборгованості за кредитними договорами, з відповідачів ОСОБА_2 та поручителя ОСОБА_1 підлягає стягненню нарахована станом на 08 грудня 2008 року  заборгованість  за  процентами та пеня, яка становить:
за договором про відкриття кредитної лінії № 04-В/08/19/ФО/П від 03 квітня 2008 року складає: 
проценти за користування кредитною лінією - 54 900,00 доларів США; 
пеня   - 4638,60 доларів США. При цьому згідно з правовою позицією, викладеною у постанові Великої Палати Верховного Суду у справі № 761/26293/16-ц від 20 березня 2019 року пеня за вказаним договором підлягає стягненню в гривні, що за   курсом НБУ станом на 08 грудня 2008 року становить 34 139,17 грн.
за договором про відкриття кредитної лінії № 16-Н/08/19/ФО/П від 24 червня 2008 року складає: 
проценти за користування кредитною лінією - 399 316,70 грн.; 
пеня   -  33 738,88 грн.
З огляду на вказані правові позиції Великої Палати Верховного Суду, в іншій частині заборгованість стягненню не підлягає.
Надаючи оцінку умовам договорів про відкриття кредитної лінії, колегія суддів враховує, що в п. 8.4. договорів  визначено, що у разі отримання від банку письмової вимоги про дострокове повернення повної суми заборгованості, позичальник  зобов`язаний здійснити усі платежі на користь банку, в дужках зазначено, що в тому числі і «строкові платежі - проценти, комісії, пені тощо повинні бути сплачені з урахуванням строку, що минув з дати, на яку банк здійснив розрахунок заборгованості за цим договором, і по дату повернення повної суми заборгованості за цим договором». Проте, колегія суддів не бере до уваги вказані положення, оскільки вони не відповідають  нормам ст. ст. 1048, 1050 ЦК України, якими передбачено припинення права кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також неустойку  після спливу визначеного  строку кредитування або реалізації кредитодавцем права на дострокове повернення кредиту. Оскільки згідно з п. 8.3. договорів про відкриття кредитної лінії у вимозі, яка направляється згідно вказаного пункту, визначається повна заборгованість, саме така заборгованість і підлягає стягненню на користь банку. Визначена у вимозі заборгованість була нарахована до закінчення шестимісячного строку дії порук і підлягає стягненню з відповідачів солідарно. 
Враховуючи викладене,  рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 20 жовтня 2010 року підлягає скасуванню в частині вирішення позовних вимог Публічного акціонерного товариства «Дочірній банк Сбербанк Росії» до ОСОБА_2 про стягнення процентів за користування кредитною лінією у розмірі 264 600 доларів США; пені за прострочення сплати процентів за користування кредитною лінією у розмірі 64 684,80 доларів США, за договором про відкриття кредитної лінії № 04-В/08/19/ФО/П від 03 квітня 2008 року та стягнення процентів за користування кредитною лінією у розмірі 1 927 660,20 грн.; пені за прострочення сплати процентів за користування кредитною лінією у розмірі 470 873,32 грн., за договором про відкриття кредитної лінії № 16-Н/08/19/ФО/П від 24 червня 2008 року, та у частині позовних вимог Публічного акціонерного товариства «Дочірній банк Сбербанк Росії» до  ОСОБА_1 про стягнення загальної заборгованості у розмірі 2 400 000 доларів США; процентів за користування кредитною лінією у розмірі 264 600 доларів США; пені за прострочення сплати процентів за користування кредитною лінією у розмірі 64 684,80 доларів США, за договором про відкриття кредитної лінії № 04-В/08/19/ФО/П від 03 квітня 2008 року, та стягнення загальної заборгованості у розмірі 12 610 000 грн.; процентів за користування кредитною лінією у розмірі 1 927 660,20 грн.; пені за прострочення сплати процентів за користування кредитною лінією у розмірі 470 873,32 грн., за договором про відкриття кредитної лінії № 16-Н/08/19/ФО/П від 24 червня 2008 року, з ухваленням в цій частині нового рішення. 
  В іншій частині рішення суду першої інстанції не переглядається.
 
Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 382 ЦПК України, суд, -
 
п о с т а н о в и в:
 
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 задовольнити частково.
Скасувати рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 20 жовтня 2010 року в частині вирішення позовних вимог Акціонерного товариства «Дочірній банк Сбербанк Росії» до ОСОБА_2 про стягнення процентів за користування кредитною лінією у розмірі 264 600 доларів США; пені за прострочення сплати процентів за користування кредитною лінією у розмірі 64 684,80 доларів США, за договором про відкриття кредитної лінії № 04-В/08/19/ФО/П від 03 квітня 2008 року та стягнення процентів за користування кредитною лінією у розмірі 1 927 660,20 грн.; пені за прострочення сплати процентів за користування кредитною лінією у розмірі 470 873,32 грн., за договором про відкриття кредитної лінії № 16-Н/08/19/ФО/П від 24 червня 2008 року, та у частині позовних вимог Акціонерного товариства «Дочірній банк Сбербанк Росії» до  ОСОБА_1 про стягнення загальної заборгованості у розмірі 2 400 000 доларів США; процентів за користування кредитною лінією у розмірі 264 600 доларів США; пені за прострочення сплати процентів за користування кредитною лінією у розмірі 64 684,80 доларів США, за договором про відкриття кредитної лінії № 04-В/08/19/ФО/П від 03 квітня 2008 року, та стягнення загальної заборгованості у розмірі 12 610 000 грн.; процентів за користування кредитною лінією у розмірі 1 927 660,20 грн.; пені за прострочення сплати процентів за користування кредитною лінією у розмірі 470 873,32 грн., за договором про відкриття кредитної лінії № 16-Н/08/19/ФО/П від 24 червня 2008 року, та ухвалити в цій частині нове рішення. 
Стягнути солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Дочірній банк Сбербанк Росії»: 
заборгованість за процентами  за договором про відкриття кредитної лінії № 04-В/08/19/ФО/П від 03 квітня 2008 року станом на 08 грудня 2008 року в сумі 54 900,00 доларів США; 
заборгованість за пенею за договором про відкриття кредитної лінії № 04-В/08/19/ФО/П від 03 квітня 2008 року станом на 08 грудня 2008 року в сумі 34 139,17 грн., 
заборгованість за процентами  за договором про відкриття кредитної лінії № 16-Н/08/19/ФО/П від 24 червня 2008 року станом на 08 грудня 2008 року в сумі 399 316,70 грн.; 
заборгованість за пенею  за договором про відкриття кредитної лінії № 16-Н/08/19/ФО/П від 24 червня 2008 року станом на 08 грудня 2008 року в сумі    33 738,88 грн.
 
 Дані про учасників справи.
Акціонерне товариство «Дочірній банк Сбербанк Росії», місцезнаходження: 01601, м. Київ, вул. Володимирська, 46, код ЄДРПОУ 25959784,
ОСОБА_2 , адреса місця реєстрації:  АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ,
ОСОБА_1 , адреса місця реєстрації:            АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 .
 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
 
Повне судове рішення складено 28 жовтня 2020 року. 

Суддя-доповідач                                                         Шебуєва В.А.
 
         Судді                                                               Оніщук М.І.
 
                                                                                 Крижанівська Г.В.