ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 жовтня 2020 р. 	Справа № 520/2781/2020	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: П`янової Я.В.,
Суддів: Чалого І.С. ,  Рєзнікової С.С. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Луганського прикордонного загону ім. Героя України полковника Євгенія Пікуса на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 04.05.2020 року, головуючий суддя І інстанції: Супрун Ю.О., м.  Харків, повний текст складено 04.05.20 року по справі № 520/2781/2020
за позовом             ОСОБА_1  
до            Військової частини НОМЕР_1   ІНФОРМАЦІЯ_1                    
про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 (надалі також – позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Військової частини НОМЕР_1   ІНФОРМАЦІЯ_1 (надалі також – відповідач), у якій просив суд:
- визнати дії Луганського прикордонного загону Східного регіонального управління Державної прикордонної служби України протиправними, які полягають у незастосуванні п. 1 Примітки Додатку 1 та Примітки Додатку 14 до Постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 за № 704 "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб" при обчисленні ОСОБА_1 , починаючи з 01.03.2018 по 05.07.2018 включно, розмірів посадового окладу та окладу за військовим званням з урахуванням 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року, а саме встановленого Законом України № 2246-VІІІ від 07.12.2017 "Про Державний бюджет України на 2018 рік" на 01.01.2018;
- зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_2 вчинити дії щодо перерахунку ОСОБА_1 , починаючи з 01.03.2018 по 05.07.2018 включно, розмірів посадового окладу та окладу за військовим званням з урахуванням п. 1 Примітки Додатку 1 та Примітки Додатку 14 до Постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 за № 704 "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб" виходячи з 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року, а саме встановленого Законом України від 07.12.2017 за № 2246-VІІІ "Про Державний бюджет України на 2018 рік" на 01.01.2018, та множенням на відповідні тарифні коефіцієнти;
- зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_2 сплатити ОСОБА_1 недоплачені протягом 2018 року суми грошового забезпечення з урахуванням проведеного перерахунку відповідно до пункту 1 Примітки Додатку 1 та Примітки Додатку 14 до Постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 за № 704 "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб" 50-ти відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законами на 1 січня календарного року, а саме Законом України від 07.12.2017 за № 2246-VIII "Про Державний бюджет України на 2018 рік" на 01.01.2018 рік.
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 04 травня 2020 року адміністративний позов задоволено.
Визнано дії Луганського прикордонного загону Східного регіонального управління Державної прикордонної служби України протиправними, які полягають у незастосуванні п. 1 Примітки Додатку 1 та Примітки Додатку 14 до Постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 за №704 "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб" при обчисленні ОСОБА_1 починаючи з 01.03.2018 по 05.07.2018 включно, розмірів посадового окладу та окладу за військовим званням з урахуванням 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року, а саме встановленого Законом України від 07.12.2017 за № 2246-VІІІ "Про Державний бюджет України на 2018 рік" на 01.01.2018.
Зобов`язано ІНФОРМАЦІЯ_2 вчинити дії щодо перерахунку ОСОБА_1 , починаючи з 01.03.2018 по 05.07.2018 включно, розмірів посадового окладу та окладу за військовим званням з урахуванням п. 1 Примітки Додатку 1 та Примітки Додатку 14 до Постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 за № 704 "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб" виходячи з 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року, а саме встановленого Законом України від 07.12.2017 за № 2246-VІІІ "Про Державний бюджет України на 2018 рік" на 01.01.2018, та множенням на відповідні тарифні коефіцієнти.
Зобов`язано ІНФОРМАЦІЯ_2 (Військова частина 9938) Східного регіонального управління Державної прикордонної служби України сплатити ОСОБА_1 , недоплачені протягом 2018 року суми грошового забезпечення з урахуванням проведеного перерахунку відповідно до пункту 1 Примітки Додатку 1 та Примітки Додатку 14 до Постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 за № 704 "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб" 50-ти відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законами на 1 січня календарного року, а саме Законом України від 07.12.2017 за № 2246-VIII "Про Державний бюджет України на 2018 рік" на 01.01.2018 рік.
Не погодившись із прийнятим рішенням суду першої інстанції, Луганський прикордонний загін ім. Героя України полковника Євгенія Пікуса оскаржив його в апеляційному порядку, оскільки вважає, що рішення суду ухвалене з неправильним застосуванням норм матеріального права.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги відповідач зазначив, що, ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції помилково не врахував, що згідно з Постановою Кабінету Міністрів України № 704 (в редакції Постанови Кабінету Міністрів України № 103) розрахунковою величиною для визначення розмірів посадових окладів та окладів за військовим званням, як складових грошового забезпечення військовослужбовців, що проходять військову службу, є стала величина - розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, визначений законом на 01.01.2018, а мінімальна заробітна плата (чи її частина) для розрахунків розмірів цих окладів не застосовується. За результатами апеляційного розгляду відповідач просить скасувати оскаржуване рішення суду та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.
У поданому клопотанні про зупинення провадження у справі відповідач просить зупинити розгляд апеляційної скарги у справі № 520/2781/2020 до набрання законної сили судового рішення Верховного Суду у складі колегії Касаційного адміністративного суду у  справі № 520/8060/19.
Від позивача на адресу суду надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому він зазначає, що у рішенні суд першої інстанції зробив правильний висновок про задоволення позовних вимог. Уважає рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим, а тому апеляційну скаргу просить залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.
У запереченнях на клопотання відповідача позивач звертає увагу, що адміністративна справа № 520/8060/19 не є зразковою справою, а отже, у суду відсутні підстави для зупинення провадження у цій справі.
Відповідно до пункту третього частини першої статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі також – КАС України), суд  апеляційної  інстанції  розглядає справу  в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Колегія суддів, переглянувши справу за наявними у ній доказами та перевіривши законність і обґрунтованість  рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.
Судовим розглядом установлено, що ОСОБА_1 перебував на грошовому забезпеченні та проходив військову службу в органах Держприкордонслужби на посаді начальника відділу кадрів ІНФОРМАЦІЯ_1 (Військова частина НОМЕР_1 ).
Наказом начальника 3 прикордонного загону Східного регіонального управління Державної прикордонної служби України від 05.07.2018 за № 349-ОС підполковника ОСОБА_1 , начальника відділу кадрів, на підставі Наказа начальника Східного регіонального управління Державної прикордонної служби України від 14.03.2018 за № 140-ОС за підпунктом "б" (за станом здоров`я - на підставі висновку (постанови) військово-лікарської комісії про непридатність до військової служби в мирний час, обмежену придатність у воєнний час, якщо вони не висловили бажання продовжувати військову службу) пункту 1 частини 8 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» звільнено з військової служби в запас з правом носіння військової форми одягу, виключено зі всіх списків особового складу загону та всіх видів грошового забезпечення, що підтверджується витягом з наказу /а.с. 5/.
Згідно з копією грошового атестату № 587 від 05.07.2018 підполковника ОСОБА_1 за 2018, за посадою «начальника відділу кадрів», яку позивач обіймав у Військовій частині НОМЕР_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , позивачу встановлено посадовий оклад у розмірі 6200,00 грн, оклад за військовим званням (підполковник) складає 1410,00 грн /а.с. 6/.
Не погоджуючись з вказаними діями відповідача, вважаючи їх необґрунтованими та протиправними, позивач звернувся до суду за для захисту своїх прав та інтересів.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що у спірних правовідносинах наявні ознаки порушення суб`єктами владних повноважень прав, свобод та законних інтересів позивача.
Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з такого.
Законом України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" (надалі також - Закон) визначені основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлено єдину систему їх соціального захисту, гарантовано військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та врегульовано відносини у цій галузі.
Частиною 1 статті 9 Закону встановлено, що держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.
Згідно із частиною 2 статті 9 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.
Відповідно до частини 3 статті 9 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця.
За приписами частини 4 статті 9 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.
Пунктом 1 Постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року № 704 "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу" затверджено тарифну сітку розрядів і коефіцієнтів посадових окладів військовослужбовців з числа осіб рядового, сержантського і старшинського складу, офіцерського складу (крім військовослужбовців строкової військової служби), осіб рядового і начальницького складу згідно з додатком 1, а також схему тарифних коефіцієнтів за військовим (спеціальним) званням військовослужбовців (крім військовослужбовців строкової військової служби), осіб рядового і начальницького складу згідно з додатком 14.
Пунктом 2 Постанови № 704 установлено, що грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу складається з посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.
Пунктом 4 Постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року № 704 "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу" встановлено, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2018 року, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13, 14.
У лютому 2018 року Постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2018 за № 103 "Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб" до Постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 за № 704 внесені зміни, внаслідок яких пункт 4 Постанови № 704 викладено у новій редакції, а саме: "4. Установити, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня 2018, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13 і 14".
У той же час, згідно із Приміткою 1 Додатку 1 до вказаної Постанови Кабінету Міністрів України, посадові оклади за розрядами тарифної сітки визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт та відповідно до примітки до Додатку 14 також передбачено, що оклади за військовим (спеціальним) званням визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт. У разі коли посадовий оклад визначений у гривнях з копійками, цифри до 4,99 відкидаються, від 5 і вище - заокруглюються до десяти гривень.
Подібне за змістом правове регулювання містить й примітка 1 до Додатку 14 Постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року № 704 "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу".
Отже, аналіз наведених вище приписів Постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року № 704 "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу" свідчить про те, що розрахунки проводяться шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт, що визначений Додатком 1 або Додатком 14.
Як убачається із матеріалів справи, позивач на момент звільнення з посади «начальник відділу кадрів» мав військове звання «підполковник».
Відповідно до Схеми тарифних розрядів за посадами осіб офіцерського складу Національної академії Національної гвардії України, затвердженої Наказом МВС України № 172 від 03.03.2018 «Про затвердження схем тарифних розрядів за посадами осіб офіцерського складу Національної гвардії України» для розрахунку посадового окладу за посадою «начальник відділу кадрів» визначено тарифний розряд 32.
Додатком 1 Постанови № 704  за тарифним розрядом 45 визначено тарифний коефіцієнт у розмірі 4,56, Додатком 14 Постанови № 704 визначено, що для військового звання «підполковник» відповідає тарифний коефіцієнт 3,52.
Відповідно до статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2018 рік» розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановлений на 1 січня календарного року, складав 1 762,00 гривні, згідно зі статтею 8 цього ж Закону розмір мінімальної заробітної плати з 1 січня становив 3 723,00 гривні.
Так, 50 % від мінімальної заробітної плати 3 723,00 грн складає 1 861,50 грн, а отже, при визначенні посадового окладу позивача неможливо застосувати прожитковий мінімум для працездатних осіб, оскільки він є меншим від мінімально можливого множника - величини п`ятдесяти відсотків мінімальної заробітної плати. Саме тому, розрахунковою величиною, яка повинна застосовуватися для визначення посадового окладу позивача є 50 % розміру заробітної плати, а саме 1 861,50 грн, а не прожитковий мінімум як помилково вважав відповідач.
Отже, при проведенні розрахунку посадового окладу та окладу за військовим званням позивача слід виходити із розрахункової величини - 50 % розміру мінімальної заробітної плати, адже Урядом у примітках до додатку 1 та додатку 14 застосовано словесну конструкцію «але не менше 50 % розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року».
З урахуванням наведеного, колегія суддів уважає правомірним висновок суду першої інстанції, що відповідачем при розрахунку посадового окладу та окладу за військовим званням позивача з 01.03.2018 по 05.07.2018 було порушено норми Постанови № 704, що призвело до неправильного визначення відповідної грошової суми.
Отже, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про задоволення позовних вимог та не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги.
В досліджуваній ситуації, колегія суддів звертає увагу на рішення Європейського суду з прав людини у справі "Ольсон проти Швеції", у якому зазначено, що норма спеціального закону не може розглядатися як право, якщо її не сформульовано з достатньою точністю так, щоб громадянин мав змогу, якщо потрібно, з відповідними рекомендаціями, до певної міри передбачити наслідки своєї поведінки.
Окрім того, суд апеляційної інстанції враховує, що Європейський суд з прав людини вказує, що відповідальність за подолання недоліків законодавства, правових колізій, прогалин, інтерпретаційних сумнівів лежить, в тому числі, і на судових органах, які застосовують та тлумачать закони (рішення у справах "Вєренцов проти України", "Кантоні проти Франції").
Апеляційний суд зазначає, що нечіткість Постанови № 704, коли Примітки до Додатків 1, 14, на які покликається позивач і які не визнає відповідач, є, в свою чергу, частинами даного нормативно-правового акта, які представляють державно-владний припис, призначений для спеціального текстового або символічного підкреслення, має супровідний характер.
Виходячи з наведеного та згідно з усталеною практикою Європейського суду, поняття "якість закону" означає, що національне законодавство повинне бути доступним і передбачуваним, тобто визначати достатньо чіткі положення, аби дати людям адекватну вказівку щодо обставин і умов, за яких державні органи мають право вживати заходів, що вплинуть на права осіб (рішення у справах "Олександр Волков проти України", "G.G. та інші проти Болгарії").
Доводи відповідача, наведені у апеляційній скарзі, висновків суду першої інстанції не спростовують та свідчать про незгоду відповідача із правовою оцінкою суду першої інстанції.
Щодо клопотання відповідача про зупинення провадження у справі № 520/2781/2020 до набрання законної сили судового рішення Верховного Суду у складі колегії Касаційного адміністративного суду у  справі №520/8060/19, колегія суддів зазначає таке.
Статтею 236 Кодексу адміністративного судочинства України визначені підстави обов`язкового зупинення провадження у справі та випадки, коли суд має право зупинити провадження у справі, а також строки зупинення провадження та порядок поновлення зупиненого провадження у справі.
Відповідно до пункту 5 частини другої статті 236 Кодексу адміністративного судочинства України суд має право зупинити провадження у справі в разі перегляду судового рішення у подібних правовідносинах (в іншій справі) у касаційному порядку палатою, об`єднаною палатою, Великою Палатою Верховного Суду - до набрання законної сили судовим рішенням касаційної інстанції.
Водночас, як стаття 236 Кодексу адміністративного судочинства України, так і стаття 291 Кодексу адміністративного судочинства України передбачають право суду, а не його обов`язок щодо зупинення провадження в разі розгляду справи Верховним Судом.
Суд апеляційної інстанції, з урахуванням положень статті 236 КАС України, щодо підстав зупинення провадження у справі, та статті 2 КАС України щодо дотримання розумного строку розгляду справи, дійшов до переконання, що в задоволенні клопотання слід відмовити, оскільки відсутні підстави неможливості об`єктивного розгляду даної справи до набрання законної сили рішенням Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного Суду у справі №127/6143/16-а.
Враховуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку про те, що відсутні підстави для задоволення клопотання про зупинення провадження у справі на підставі п. 5 ч. 1 ст. 236 КАС України, відтак, таке задоволенню не підлягає.
Згідно з приписами пункту другого частини першої статті 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.
Згідно зі статтею 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення із додержанням норм матеріального і процесуального права.
Оскільки доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому оскаржуване рішення слід залишити без змін.
Ураховуючи приписи статті 139 КАС України, питання розподілу судових витрат судом апеляційної інстанції не вирішується. 
Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Луганського прикордонного загону ім. Героя України полковника Євгенія Пікуса - залишити без задоволення.
Рішення  Харківського окружного адміністративного суду від 04.05.2020 по справі № 520/2781/2020 - залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя 		Я.В. П`янова 	
Судді	   	І.С. Чалий    С.С. Рєзнікова