ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Справа № 607/5295/20	Головуючий у 1-й інстанції Грицай К.М. 	
Провадження № 33/817/445/20 	Доповідач - Лекан І.Є.	
Категорія - 	  	

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 листопада 2020 р. Суддя Тернопільського апеляційного суду Лекан І.Є.,
за участю потерпілих ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , адвоката Мужа В.В., особи, яка притягується до адмінвідповідальності ОСОБА_3 , адвоката Парубія І.М., розглянула у відкритому судовому засіданні в місті Тернополі справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою адвоката Мужа В.В. в інтересах ОСОБА_1 на постанову Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 29 вересня 2020 року,-
встановила:
       Постановою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільскої області від 29 вересня 2020 року провадження в справі про адміністративне правопопорушення щодо ОСОБА_3 за ч.1 ст.173-2 та ч.2 ст.173-2 КУпАП закрито у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення. 
       Згідно з протоколом про адміністративне правопорушення серії АПР18 №548070 від 22.03.2020 року, 22.03.2020 року, близько 19 год. 30 хв., ОСОБА_3 , перебуваючи за адресою АДРЕСА_1 , порушив вимоги термінового заборонного припису відносно свого сина ОСОБА_2 , а саме заборони в будь-який спосіб контактувати з потерпілою стороною, чим порушив вимоги ч. 2 ст.173-2 КУпАП.
       Згідно з протоколом про адміністративне правопорушення серії АПР18 №548068 від 22.03.2020 року, 22.03.2020 року, близько 14 год. 00 хв., ОСОБА_3 , перебуваючи по місцю свого проживання за адресою АДРЕСА_1 , вчинив економічне домашнє насильство відносно свого сина ОСОБА_2 , 2008 р.н., а саме умисно позбавив потерпілого можливості користуватись акустичною колонкою марки «Трансмарт», чим порушив вимоги ч. 2 ст.173-2 КУпАП.
       Згідно з протоколом про адміністративне правопорушення серії АПР18 №548069 від 22.03.2020 року, 24.02.2020 року, близько 18 год. 00 хв., ОСОБА_3 , перебуваючи за адресою АДРЕСА_1 , вчинив економічне домашнє насильство відносно своєї дружини ОСОБА_1 , а саме умисно позбавив потерпілу можливості користуватися ноутбуком марки «АСУС», чим порушив вимоги ч. 2 ст.173-2 КУпАП.
       Згідно з протоколом про адміністративне правопорушення серії АПР18 №546794 від 01.04.2020 року, 01.04.2020 року близько 01 год. 30 хв., ОСОБА_3 , перебуваючи за місцем свого проживання за адресою АДРЕСА_1 , порушив вимоги термінового заборонного припису АА 134712, а саме контактував з дружиною ОСОБА_1 у словесній формі, чим порушив вимоги ч. 1 ст.173-2 КУпАП.
       Згідно з протоколом про адміністративне правопорушення серії АПР18 №548263 від 01.04.2020 року, 31.03.2020 року, близько 23 год. 20 хв., ОСОБА_3 , перебуваючи за адресою м.Тернопіль, вул. Коновальця, 15/58, порушив вимоги термінового заборонного припису АА 134712 від 22.03.2020 року, заборону у будь-який спосіб контактувати із потерпілою особою до 02.04.2020 року ОСОБА_1 , чим порушив вимоги ч. 2 ст.173-2 КУпАП.
       Згідно з протоколом про адміністративне правопорушення серії АПР18 № 548264 від 01.04.2020 року, 31.03.2020 року, близько 23 год. 20 хв., ОСОБА_3 , перебуваючи за адресою м.Тернопіль, вул.Коновальця, 15/58, порушив вимоги термінового заборонного припису АА 134713 від 22.03.2020 року, заборону у будь-який спосіб контактувати із потерпілою особою до 16:40 год. 02.04.2020 року ОСОБА_1 , чим порушив вимоги ч. 2 ст.173-2 КУпАП.
       Згідно з протоколом про адміністративне правопорушення серії АПР18 № 097955 від 22.03.2020 року, 22.03.2020 року, близько 19:30 год., ОСОБА_3 , перебуваючи за адресою м.Тернопіль, вул.Коновальця, 15/58, порушив вимоги термінового заборонного припису від 22.03.2020 року АА 134712 стосовно потерпілої особи ОСОБА_1 , а саме: заборона в будь-який спосіб контактувати з постраждалою особою, чим порушив вимоги ч.2 ст.173-2 КУпАП.
       Постановою Тернопільського міськрайонного суду від 08 квітня 2020 року справи про притягнення ОСОБА_3 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.173-2; ч.2 ст.173-2 КУпАП №607/5295/20, №607/5296/20, №607/5297/20, №607/5299/20, №607/5853/20, №607/5854/20 об`єднані в одне провадження, присвоєно №607/5295/20.
       В апеляційній скарзі адвокат Муж В.В. в інтересах ОСОБА_1 просить скасувати постанову Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 29 вересня 2020 року та притягнути до адміністративної відповідальності ОСОБА_3 у зв`язку із наявністю в його діях складів адміністративних правопорушень, передбачених ч.1 ст.173-2 та ч.2 ст.173-2 КУпАП.
       Вважає, що суд першої інстанції не вжив належних заходів для всебічного, повного розгляду справи, допустив порушення норм матеріального та процесуального права, внаслідок чого прийняв незаконне та необґрунтоване рішення у справі. 
       Посилається на те, що суд надав невірну оцінку поясненням потерпілих ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , які були допитані в судовому засіданні як свідки щодо вчинення ОСОБА_3 економічного насильства шляхом позбавлення їх користування ноутбуком та акустичної колонки.
       Вказує на те, що судом не враховано, що ОСОБА_3 не повернув вказаний ноутбук у квартиру після ремонту, він не дав можливості скопіювати потерпілій ОСОБА_1 документи, навчальні матеріали для ОСОБА_2 та сімейні фотографії.
       Зазначає, що суд першої інстанції залишив поза увагою факт порушення ОСОБА_3 термінових заборонних приписів та всупереч забороні спілкувався з потерпілими як безпосередньо, так і через третю особу.
       Крім цього, просить поновити строк на апеляційне оскарження постанови суду, оскільки потерпіла ОСОБА_1 отримала її копію 09 жовтня 2020 року.
       Розглянувши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, заслухавши потерпілих ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , адвоката Мужа В.В., які підтримали подану апеляційну скаргу, просять її задовольнити, пояснення ОСОБА_3 , адвоката Парубія І.М., які заперечили апеляційну скаргу, вважають постанову суду законною та обґрунтованою, просять її залишити без змін, приходжу до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з таких підстав.
       Згідно з вимогами ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.
       Відповідно до ст.280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
       Відповідно до ч.1 ст. 173-2 Кодексу України про адміністративне правопорушення передбачена відповідальність за вчинення домашнього насильства, насильства за ознакою статі, тобто умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, а так само невиконання термінового заборонного припису особою, стосовно якої він винесений, або неповідомлення уповноваженим підрозділам органів Національної поліції України про місце свого тимчасового перебування в разі його винесення.
       Частиною 2 ст.173-2 КУпАП передбачено відповідальність за ті самі дії, вчинені особою, яку протягом року було піддано адміністративному стягненню за одне з порушень, передбачених частиною першою цієї статті.
       Згідно з п.3 ч.1 ст. 3 Закону України "Про запобігання та протидію домашньому насильству", домашнє насильство це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.
       Пунктом 4 ч.1 ст.3 Закону України “Про запобігання та протидію домашньому насильству” передбачено, що економічне насильство - форма домашнього насильства, що включає умисне позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна, коштів чи документів або можливості користуватися ними, залишення без догляду чи піклування, перешкоджання в отриманні необхідних послуг з лікування чи реабілітації, заборону працювати, примушування до праці, заборону навчатися та інші правопорушення економічного характеру.        
       Відповідно до п. 16 ч.1 ст.1 Закону України "Про запобігання та протидію домашньому насильству" терміновий заборонний припис стосовно кривдника - спеціальний захід протидії домашньому насильству, що вживається уповноваженими підрозділами органів Національної поліції України як реагування на факт домашнього насильства та спрямований на негайне припинення домашнього насильства, усунення небезпеки для життя і здоров`я постраждалих осіб та недопущення продовження чи повторного вчинення такого насильства.
Висновки суду першої інстанції про недоведеність винуватості ОСОБА_3 у вчиненні домашнього насильства економічного характеру щодо свого сина ОСОБА_2 , дружини ОСОБА_1 та порушення вимог термінових заборонних приписів щодо заборони у будь-який спосіб контактувати з потерпілими ОСОБА_2 та ОСОБА_1 за обставин, встановлених у постанові суду, є обґрунтованими та відповідають фактичним обставинам справи.
Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_3 інкримінуються діяння, зазначені у протоколі АПР18 № 548070 від 22.03.2020, АПР18 № 548264 від 01.04.2020 року - порушення вимог термінового заборонного припису від 22.03.2020 року АА 134713 а саме: заборону в будь-який спосіб контактувати з потерпілою стороною ОСОБА_2 та діяння, зазначені у протоколах АПР18 № 548263 від 01.04.2020 року, АПР18 № 097955 від 22.03.2020 року - порушення вимог термінового заборонного припису від 22.03.2020 року АА 134712, а саме: заборону в будь-який спосіб контактувати з потерпілою стороною ОСОБА_1 ..
Відповідно до вимог ч.3 ст.62 Конституції України обвинувачення не може грунтуватися на припущеннях і всі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь. 
Статтею 7 КУпАП встановлено, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушеннямінакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.
       Конституційний Суд України у рішенні від 26 лютого 2019 року №1-р/2019 вказав, що елементом принципу презумпції невинуватості є принцип «indubioproreo», згідно з яким при оцінюванні доказів усі сумніви щодо вини особи тлумачаться на користь її невинуватості. Презумпція невинуватості особи передбачає, що обов`язок доведення вини особи покладається на державу.
       Європейський суд з прав людини у своїй практиці неодноразово наголошував, що суди при оцінці доказів керуються критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Таке доведення може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою (рішення у справах «Нечипорук і Йонкало проти України», «Яременко проти України», «Кобець проти України», «Ірландія проти Сполученого Королівства»).
       Виходячи із диспозиції ч.1 ст.173-2 КУпАП однією із підстав для відповідальності за вказаною статтею є невиконання термінового заборонного припису особою, стосовно якої він винесений, або неповідомлення уповноваженим підрозділам органів Національної поліції України про місце свого тимчасового перебування в разі його винесення.
       В матеріалах справи наявні копії термінових заборонних приписів, порушення яких інкримінують ОСОБА_3 , проте, як вбачається, що вони виготовлені неналежним чином, неможливо достовірно встановити їх зміст та з`ясувати види вжитих щодо кривдника заходів протидії домашньому насильству, особу, щодо якої вжито такі заходи та потерпілу особу.
       Тому враховуючи вимоги як національного законодавства, так і практику Європейського суду з прав людини, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для притягнення ОСОБА_3 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.173-2, ч.2 ст.173-2 КУпАП за порушення ним термінових заборонних приписів.
       Крім цього, в протоколі про адміністративне правопорушення від 22 березня 2020 року серії АПР18 №548068 зазначено, що ОСОБА_3 вчинив домашнє насильство економічного характеру щодо сина ОСОБА_2 , а саме умисно позбавив потерпілого можливості користуватись акустичною колонкою марки «Трансмарт», чим порушив вимоги ч. 2 ст.173-2 КУпАП.
       У протоколі про адміністративне правопорушення від 22 березня 2020 року серії АПР18 №548069 зазначено, що ОСОБА_3 вчинив домашнє насильство економічного характеру щодо дружини ОСОБА_1 , а саме умисно позбавив потерпілу можливості користуватися ноутбуком марки «АСУС», чим порушив вимоги ч. 2 ст.173-2 КУпАП.
       У відповідності до рішень ЄСПЛ у справах Малофеєва проти Росії та Карєлін проти Росії у випадку, коли викладена у протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає усіх істотних ознак складу правопорушення, суд не має права самостійно редагувати її, а так само не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист ( особа належним чином не може підготуватись до захисту) та принципу рівності сторін ( оскільки фактично суд перебирає на себе не властиву йому функцію обвинувачення), у такому разі справа має бути закрита у зв`язку з відсутністю складу адмінправопорушення.
       Щодо формулювання суті адміністративного правопорушення, то Європейський суд з прав людини вказує, що суд не вправі самостійно змінювати на шкоду особі фабулу, викладену в протоколі про адміністративне правопорушення, яка, по суті, становить виклад обвинувачення у вчиненні певного правопорушення, винність у скоєнні якого певною особою має доводитись в суді; суд також не має права самостійно відшукувати докази винності особи у вчиненні правопорушення. Адже діючи таким чином, суд неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
       Із змісту диспозиції ч.1 ст.173-2 КУпАП вбачається, що відповідальність за вчинення домашнього насильства настає у випадку встановлення факту спричинення чи можливості спричинення шкоди фізичному або психічному здоров`ю потерпілого.
       Як вбачається із вищевказаних протоколів від 22 березня 2020 року серії АПР18 №548068 та серії АПР18 №548069 сформульована в них суть адміністративного правопорушення не відповідає вимогам ст.256 КУпАП, оскільки у протоколах не зазначено про можливість спричинення чи факт спричинення шкоди фізичному або психічному здоров`ю потерпілих внаслідок дій ОСОБА_3 , що є невід`ємною частиною об`єктивної сторони складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст.173 -2 КУпАП. 
       Тому вказані недоліки позбавляють протоколи про адміністративні правопорушення від 22 березня 2020 року серії АПР18 №548068 та серії АПР18 №548069 доказового змісту.
       Також судом першої інстанції вірно встановлено, що додані до протоколів про адміністративні правопорушення матеріали справи не містять доказів на підтвердження факту вчинення ОСОБА_3 дій, передбачених диспозицією ч.1 ст.173-2 КУпАП.
       Так, потерпілі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в судовому засіданні пояснили, що особисто не бачили, як ОСОБА_3 брав акустичну колонку марки «Трансмарт». Тому судом дана вірна оцінка вказаним поясненням, як таким, що ґрунтуються на припущеннях та не підтверджуються іншими доказами у справі.
       Щодо ноутбука потерпілі зазначили, що 24.02.2020 року ОСОБА_3 забрав ноутбук марки «АСУС» вказавши, що відніс його в ремонт, оскільки той зламався, що ОСОБА_3 також підтвердив у судовому засіданні. 
       Інших доказів, які б підтверджували факт вчинення ОСОБА_3 щодо сина та дружини домашнього насильства економічного характеру шляхом умисного позбавлення користування їх акустичною колонкою та ноутбуком в матеріалах справи — немає.
       Статтею 251 КУпАП визначено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. 
       Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, а також іншими документами.
       Згідно з ч.2 ст.251 КУпАП обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.
       При цьому, державні органи не мають права перекладати обов`язок доказування невинуватості на особу, відносно якої складено протокол про адміністративне правопорушення.
       Вимагання від особи представлення доказів на свій захист і спростування протоколу, є неприпустимим в розумінні принципу презумпції невинуватості, закріпленому в ст.62 Конституції України, оскільки доказування є правом особи, а не її юридичним обов`язком. 
       Таким чином, за відсутності доказів на підтвердження факту вчинення ОСОБА_3 домашнього насильства економічного характеру та порушення ним термінових заборонних приписів, суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку про недоведеність винуватості ОСОБА_3 у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч.1 ст.173-2, ч.2 ст.173-2 КУпАП.
Враховуючи вищевикладене, постанова суду першої інстанції є законною і обґрунтованою, підстав для її скасування та притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_3 за ч.1 ст.173-2, ч.2 ст. 173-2 КУпАП, як про це просить апелянт — немає.
Оскільки повний текст постанови суду ОСОБА_1 отримала 09 жовтня 2020 року, їй слід поновити строк на апеляційне оскарження, визнавши причини пропуску строку поважними. 
На підставі наведеного, керуючись ст. 294 КУпАП, -
п о с т а н о в и л а:
       Поновити адвокату Мужу В.В. в інтересах ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження постанови суду.
Апеляційну скаргу адвоката Мужа В.В. в інтересах ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 29 вересня 2020 року щодо ОСОБА_3 - без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає.
Суддя