РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 жовтня 2020 року
м. Рівне

Справа № 569/5953/20
Провадження № 22-ц/4815/1101/20

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого Ковальчук Н. М.,
суддів: Боймиструка С. В., Гордійчук С. О.,
секретар судового засідання – Ковальчук Н. М.,

учасники справи:
позивач – ОСОБА_1 , 
відповідач – Приватне акціонерне товариство «Страхова група «ТАС»

розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційні скарги ОСОБА_1 та Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 29 липня 2020 року у складі судді Панас О. В., ухвалене в м. Рівне о 10 годині 05 хвилин, дата складання повного тексту рішення 07.08.2020 року,

в с т а н о в и в :

У квітні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до Рівненського міського суду з позовом до Приватного акціонерного товариства "Страхова група "ТАС" про стягнення 100000,00 грн. страхового відшкодування, 5620,00 грн. втрат від інфляції за прострочення страхової виплати, три проценти річних у розмірі 4 353,90 грн., пені за несвоєчасне виконання зобов`язань у розмірі 46 589,80 грн. 

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 29 липня 2020 року позов ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства "Страхова група "ТАС" задоволено частково. Стягнуто з Приватного акціонерного товариства "Страхова група "ТАС" на користь ОСОБА_1 страхове відшкодування в сумі 100 000 грн. 00 коп., та понесені судові витрати в сумі 3565 грн. 00 коп. У задоволенні решти вимог відмовлено.

На рішення суду ОСОБА_1 та ПрАТ «Страхова група «ТАС» подали апеляційні скарги.

ОСОБА_1 у своїй апеляційній скарзі зазначає, що не погоджується із рішенням суду в частині відмови у стягненні із страхової компанії інфляційних страт, 3% річних та пені. Суд вірно у своєму рішенні вказав, що відмова страховика у виплаті страхового відшкодування з тих підстав, що позивач не є власником пошкодженого автомобіля та пропустив строк подання заяви про страхове відшкодування, є безпідставною. Судом першої інстанції визнано право позивача на отримання страхового відшкодування, проте відмовлено у стягненні пені, інфляційних втрат та 3% річних. Приймаючи рішення в частині відмови у задоволенні позову, суд зазначив, що вимоги за ст. 625 ЦК до задоволення не підлягають. Так визначена судом сума, яка підлягає до стягнення з відповідача на користь позивача становить 1000,00 грн., перевищує половину визначеної суми. Позов пред`явлений через один рік після відмови відповідачем у проведенні виплати. Судом не встановлено поважних причин, які є суб`єктивними, які перешкоджали позивачу звернутися до суду після відмови. Такий висновок суперечить пункту 36.2 ст.36  Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» де зазначено, що  не пізніше 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування страховик  повинен прийняти рішення про виплату страхового відшкодування та виплатити його.  Заява про виплату страхового відшкодування  подана 31 липня 2018 року, а тому  страховик зобов`язаний був провести виплату до 28.10.2018 року, починаючи  з 29.10.2018  року прострочив виконання грошового зобов`язання, а тому, у відповідності до  п.36.5 ст. 36  Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» зобов`язаний сплатити пеню з розрахунку подвійної облікової ставки Національного Банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня. Суд не врахував вимоги ст.. 625 ЦК України, які дають право на отримання від боржника, який прострочив грошове зобов`язання відшкодування з урахуванням встановленого індексу інфляції та 3% річних за весь час прострочення, якщо інший розмір процентів не встановлено законом. Рішення суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог суперечить діючому законодавству, а тому рішення в цій частині просить скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову в повному обсязі.

ПрАТ «Страхова група «ТАС» подало апеляційну скаргу на рішення  суду першої інстанції в якій зазначає, що не погоджується з рішенням в частині стягнення страхового відшкодування та судових витрат. Зазначає, що відповідно до норм ст..ст.1, 5  Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страхове відшкодування виплачується власнику майна,  а не водію. Згідно свідоцтва про державну реєстрацію, власником автомобіля «RENAULT Master», державний номерний знак НОМЕР_1   є  ОСОБА_2 і саме він має право на отримання страхового відшкодування, позивач не є потерпілим, оскільки не його майно було пошкоджене у ДТП. Згідно п.35.1.ст.35  Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на відшкодування протягом тридцяти днів з дня повідомлення про  ДТП подає страховику заяву із відповідними документами , в тому числі документ про право власності на транспортний засіб,  довіреність,  договір оренди,  свідоцтво про право на спадщину.  31.07.2018 року ОСОБА_1  звернувся до страховика із заявою про виплату страхового відшкодування, однак довіреність на  даний транспортний засіб закінчилась 04.07.2018 року, тобто до написання заяви про виплату страхового відшкодування. Протягом року ані власник автомобіля, ані  інша особа, яка би мала законне право на таке звернення до  страховика заяв не подали.  Відповідно до п. 37.1.4. ст.. 37  Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування є: неподання  заяви про страхове відшкодування  впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого,  і  трьох років, якщо шкода заподіяна  здоров`ю та життю потерпілого, з моменту скоєння ДТП. Також позивач звертався до  Національної комісії, що здійснює регулювання  у сфері ринків фінансових послуг, і після вивчення матеріалів Національною комісією не виявлено  порушень законодавства. Окрім цього, зазначає, що  згідно Звіту № 05-D/37/5 від 04.11.2017 року  вартість відновлюваного ремонту автомобіля становить 242678,95 грн.,  а ринкова вартість автомобіля до ДТП становила 111142, 03 грн. Тому в силу вимог  п.30.2 ст.32  Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» транспортний засіб вважається фізично знищеним і його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після ДТП. Згідно звіту ринкова вартість пошкодженого автомобіля складає 51 596,47 грн. З огляду на наведене, просить рішення суду скасувати в частині задоволених позовних вимог та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову повністю.

Відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_1 надійшов від Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС». Страховик рахує безпідставною апеляційну скаргу ОСОБА_1 , а рішення в частині відмови у позові законним.

Дослідивши матеріали та обставини справи  на предмет повноти їх встановлення, надання їм судом першої інстанції належної юридичної оцінки, вивчивши доводи апеляційних скарг стосовно дотримання норм матеріального і процесуального права судом першої інстанції, апеляційний суд прийшов до висновку, що апеляційну скаргу ОСОБА_1 слід задовольнити, а в задоволенні апеляційної скарги Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» слід відмовити.

Згідно ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. 

Судом встановлено: 1 серпня 2017 року, на автодорозі М-19 «Доманово-Ковель – Чернівці - Тереблече» сталася дорожньо-транспортна пригода за участі автомобіля «DAF XF105.460» реєстраційний номер НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_3 та автомобіля «RENAULT Master» реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_1 , в результаті якої транспортні засоби отримали механічні пошкодження.

Обставини дорожньо-транспортної пригоди та вина водія автомобіля «DAF XF105.460» реєстраційний номер НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_3 встановлені вироком Кременецького районного суду Тернопільської області, який набрав законної сили 03.01.2019 р. 

Відповідно до ч.6 ст.82 ЦПК України вирок суду у кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. 

Відповідно до договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності серія АК №6897935 цивільно-правова відповідальність ОСОБА_3 на момент дорожньо-транспортної пригоди була застрахована у страховій компанії ПрАТ «Страхова група «ТАС».

4 серпня 2017 року позивач повідомив страховика ПрАТ «Страхова група «ТАС» про дорожньо-транспортну пригоду, направивши таке повідомлення до Рівненської філії. 

31 липня 2018 року ОСОБА_1 подав заяву до страховика про виплату страхового відшкодування в розмірі 59545,56 гривень.

30.01.2019 року страховик направив ОСОБА_1 повідомлення про відмову у виплаті страхового відшкодування з тих підстав, що останній не є власником автомобіля «RENAULT Master» реєстраційний номер НОМЕР_1 , а строк дії наявної від власника автомобіля довіреності закінчилась.

Свій позов до страховика про стягнення страхового відшкодування в сумі 100000,00 грн., втрат від інфляції за прострочення страхової виплати у розмірі 5620,00 грн., 3% проценти за користування коштами у розмірі 4 353,90 грн., пеня за несвоєчасне виконання зобов`язань у розмірі 46 589,80 грн. позивач обґрунтував тим, що відповідно до Звітів № 670П, № 676П про оцінку автомобіля розмір завданої шкоди становить 104 537,09 грн., а згідно страхового полісу ліміт відповідальності ПрАТ «Страхова група «ТАС» перед потерпілим за шкоду, завдану майну, складає 100 000 гривень. Виплату страхового відшкодування відповідач мав здійснити до 28.10.2018 року, а тому за прострочення такої виплати страховик має сплатити інфляційні втрати та 3% річних відповідно до ст..625 ЦК України та пеню у відповідності до п.36.5 ст.36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Ухвалюючи рішення про стягнення з ПрАТ «Страхова група «ТАС» на користь ОСОБА_1 100 000 грн. страхового відшкодування, суд першої інстанції вказав у рішенні, що позивач правомірно експлуатував автомобіль на законних підставах, є потерпілою у ДТП особою, його майну заподіяна шкода, а тому вимоги про страхове відшкодування ґрунтуються на встановлених обставинах та відповідають положенням Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

З таким висновком суду першої інстанції погоджується апеляційний суд.

Суд першої інстанції у своєму рішенні вірно зазначив, що ОСОБА_1 на момент дорожньо-транспортної пригоди правомірно використовував автомобіля «RENAULT Master» номерний знак НОМЕР_1 на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 .

В роз`ясненнях п.13 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року №4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» вказано, що відповідно до ст.. ст.. 386, 395, 396 ЦК України положення щодо захисту права власності поширюються також на осіб, які хоч і не є власниками, але володіють майном на праві господарського відання, оперативного управління або на іншій підставі, передбаченій законом чи договором (речове право), такі особи також мають право вимагати відшкодування шкоди, завданої цьому майну.  До таких осіб належить і особа, яка керувала транспортним засобом без доручення, але на підставі документів, визначених п.2.1 Правил дорожнього рухуУкраїни(посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії та реєстраційного документа на транспортний засіб).

Зазначене дає підстави для висновку, що відмова страховика у виплаті страхового відшкодуванні через відсутність у ОСОБА_1 права на керування автомобілем є незаконною.
Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" страховик відповідно до страхових сум відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

За змістом статей 9, 22-31, 35, 36 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" настання страхового випадку (скоєння дорожньо-транспортної пригоди) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Страховим відшкодуванням у цих межах покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи, в тому числі й шкода, пов`язана зі смертю потерпілого. Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, подає страховику заяву про страхове відшкодування. Таке відшкодування повинно відповідати розміру оціненої шкоди, але якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою. Сума франшизи компенсується страхувальником або особою, відповідальною за завдані збитки.

Судом достовірно встановлено, що дорожньо-транспортна пригода сталася з вини водія, цивільно-правова відповідальність якого застрахована у ПрАТ «Страхова група «ТАС», позивач вчасно повідомив про ДТП та звернувся із заявою про виплату страхового відшкодування, а тому відмова страховика у виплаті останньому страхового відшкодування у межах ліміту за шкоду, заподіяну майну, суперечить закону.

Відповідно до Звітів №670П, №676П про оцінку автомобіля «RENAULT Master» номерний знак НОМЕР_1 , складених 14.11.2017 року, розмір завданої позивачу матеріальної шкоди становить 104537,09 грн.

Ліміт відповідальності страховика за шкоду заподіяну майну на одного потерпілого згідно страхового полісу №АК6897935 від 12.07.2017 року становить 100000 грн., і саме цю суму відповідач зобов`язаний сплатити позивачу.

Доводи ПрАТ «Страхова група «ТАС» про те, що до даних правовідносин має бути застосована ст. 30 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" не ґрунтуються на належних доказах.

Відповідно до пункту 30.1 статті 30 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з аварійним сертифікатом (рапортом), звітом (актом) чи висновком про оцінку, виконаним аварійним комісаром, оцінювачем або експертом відповідно до законодавства, витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди. Згідно з пунктом 30.2 статті 30 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", якщо транспортний засіб вважається фізично знищеним, його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після ДТП, а також витрати на евакуацію транспортного засобу з місця ДТП.

Суд першої інстанції вірно взяв до уваги Звіти №670П, №676П від 14.11.2017 року, відповідно до яких ринкова вартість автомобіля «RENAULT Master» номерний знак НОМЕР_1 до його пошкодження становила 141 945,86 грн., вартість відновлювального ремонту з врахуванням зносу – становить 117193,17 грн., ринкова вартість автомобіля після ДТП – 37408,77 грн., а тому відсутні підстави вважати, що автомобіль є фізично знищеним. 

Відмовляючи у задоволенні решти позовних вимог, суд зазначив, що визначена судом сума, яка підлягає до стягнення з відповідача на користь позивача, становить 1000,00 грн., перевищує половину визначеної суми. Позов пред`явлений через один рік після відмови відповідачем у проведенні виплати, а судом не встановлено поважних причин, які є суб`єктивними, які перешкоджали позивачу звернутися до суду після відмови.

Такий висновок суду не ґрунтується на законі, а тому рішення в цій частині підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення вимог про стягнення інфляційних втрат, 3 відсотків річних та пені за несвоєчасну виплату страхового відшкодування.

За змістом статті 979 ЦК України договір страхування є правовідношенням, в якому страховик зобов`язується у разі настання страхового випадку виплатити страхувальникові або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату). Відтак, таке правовідношення є грошовим зобов`язанням.

Згідно з частиною другою статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Позивач (потерпілий), хоча і не є стороною договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, укладеного відповідачами, але наділяється правами за цим договором: на його або третьої особи користь страховик зобов`язаний здійснити страхове відшкодування. Отже, зважаючи на юридичну природу правовідносин сторін як грошових зобов`язань, на них поширюється дія частини другої статті 625 ЦК України як спеціального виду цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання 

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 20 червня 2018 року у справі № 308/3162/15-ц зробила висновок про те, що до правовідносин щодо невиплати страхового відшкодування потерпілій особі застосовуються вимоги частини другої статті 625 ЦК України.

Згідно з пунктом 36.5 статті 36 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" встановлено, що за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика (МСТБУ) особа, має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня.

Оскільки позивачу вчасно не було виплачено страхове відшкодування в повному обсязі, то є не правильними висновок суду першої інстанції про відмову у нарахуванні пені, розмір якої визначено позивачем на підставі пункту 36.5 статті 36 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" правильно та в межах річного строку позовної давності.

Інфляційне нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобов`язання, вираженого в національній валюті та трьох відсотків річних від простроченої суми згідно ч.2 ст.625 ЦК України полягає у відшкодуванні матеріальних витрат кредитора від знецінення грошових коштів у наслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за неправомірне користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, тому ці кошти нараховуються незалежно від сплати ним неустойки (пені) за невиконання або неналежне виконання зобов`язання.

Такі правові позиції про застосування норм матеріального права викладено в постановах Верховного Суду України: від 30 жовтня 2013 року у справі № 6-59цс13 та 22 березня 2017 року у справі № 6-2011цс16. 

З врахуванням вищенаведеного, з ПрАТ «Страхова група «ТАС» на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню 5620,00 грн. втрат відповідно до індексу інфляції, 4 353,90 грн. - три проценти річних за невиконання грошового зобов`язання, 46 589,80 грн - пені за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування. 

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

ОСОБА_1 за подачу апеляційної скарги поніс витрати по сплаті судового збору в сумі 840,80 грн. Його апеляційна скарга підлягає задоволенню, а тому, вказані витрати мають бути відшкодовані позивачу відповідачем.

Згідно ч. 1 ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю  або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового  рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Керуючись ст. ст. 141, 367, 376, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 29 липня 2020 року скасувати в частині відмови у стягненні втрат відповідно до індексу інфляції, три проценти річних за невиконання грошового зобов`язання, пені за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування. 

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» про стягнення втрат відповідно до індексу інфляції, три проценти річних за невиконання грошового зобов`язання, пені за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування задовольнити.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» (03062 м.Київ, проспект Перемоги, 65, ЄДРПОУ 30115243) на користь ОСОБА_1 5620(п`ять тисяч шістсот двадцять) гривень втрат відповідно до індексу інфляції, 4 353,90 (чотири тисячі триста п`ятдесят три) гривні 90 копійок - три проценти річних за невиконання грошового зобов`язання, 46 589 (сорок шість тисяч п`ятсот вісімдесят дев`ять) гривень 80 копійок пені за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування. 

В решті рішення суду пер шої інстанції залишити без змін.

У задоволенні апеляційної скарги Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» відмовити.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» (03062 м.Київ, проспект Перемоги, 65, ЄДРПОУ 30115243) на користь ОСОБА_1 840(вісімсот сорок) гривень 80 копійок витрат за сплату судового збору за подачу апеляційної скарги.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 8 жовтня 2020 року.

Головуючий                                                Ковальчук Н. М.

Судді:                                                        Боймиструк С. В..

Гордійчук С. О.