ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 грудня 2020 року	 	Справа № 300/702/20 пров. № А/857/12032/20	
Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
судді-доповідача – Качмара В.Я.,
суддів – Большакової О.О., Затолочного В.С.,
при секретарі судового засідання – Хомича О.Р.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Укрнафта» на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 27 серпня 2020 року (суддя Тимощук О.Л., м.Івано-Франківськ, повний текст складено 1 вересня 2020 року) у справі за його позовом до Відділу державного архітектурно-будівельного контролю Долинської міської ради Івано-Франківської області про визнання протиправною та скасування постанови про накладення штрафу за порушення у сфері містобудівної діяльності,-

ВСТАНОВИВ:

У березні 2020 року Публічне акціонерне товариство «Укрнафта» (далі – ПАТ) звернулося до суду із позовом до Відділу державного архітектурно- будівельного контролю Долинської міської ради Івано-Франківської області (далі – Відділ ДАБК, Міська рада відповідно) в якому просило визнати протиправною та скасувати постанову про накладення штрафу за правопорушення у сфері містобудівної діяльності від 17.03.2020 №01/2020Ф/232/05-13/18в (далі – Постанова).
Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 27 серпня 2020 року у задоволенні позову відмовлено.
Не погодившись із ухваленим рішення, його оскаржив позивач, який із покликанням на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про задоволення позову.
В доводах апеляційної скарги вказує, що норми права не містять заборону, обмеження, тощо, виконувати будівельні роботи без набуття права власності чи користування земельною ділянкою або договору суперфіцію, що визначено відповідачем в оскарженій Постанові як порушення. Водночас право на виконання будівельних робіт виникає після отримання документа, що посвідчує право власності чи користування земельною ділянкою, тому виконання будівельних робіт на спірному об`єкті з грудня 2018 по січень 2019 позивач здійснював на підставі чинної декларації про початок виконання будівельних робіт після отримання документа, що посвідчує право користування земельною ділянкою, а саме договору оренди. Тому, фактично позивач виконував будівельні роботи без порушень вимог будівельних норм, державних стандартів і правил та затверджених проектних рішень, відтак притягнення до відповідальності ПАТ є безпідставним та незаконним. 
Відповідач у відзиві на апеляційну скаргу заперечує вимоги такої, вважає рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим, просить залишити його без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення. 
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, переглянувши справу за наявними у ній доказами, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав. 
Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що при здійсненні будь-яких будівельних робіт у позивача повинні бути чинними документи на право власності чи користування відповідною земельною ділянкою. У іншому випадку втрачається сенс здійснення відповідних будівельних робіт за умов неможливості оформлення права користування на земельну ділянку в майбутньому, а відтак й необхідності повернення земельної ділянки, на якій знаходиться відповідна споруда в комунальну власність. Проте, ПАТ не надано жодного обґрунтування неможливості призупинення будівельних робіт до вирішення господарсько-правового спору, який виник у позивача та Міською радою щодо поділу земельної ділянки, яка орендувалася та укладення нового договору оренди земельної ділянки з меншою чи з аналогічною площею. Дані правовідносини не входять до предмету розгляду в даній справі. Щодо посилання позивача на те, що документи, що надають право на виконання будівельних робіт, є чинними до завершення будівництва, суд зазначає, що таке формулювання законодавця не дає право провадити будівництво без повного пакету чинних документів, які надавали таке право, а вказує на відсутність необхідності повторного отримання дозволу на виконання будівельних робіт в разі зміни документів на право власності чи інших правовстановлюючих документів.
Такі висновки суду першої інстанції не відповідають встановленим обставинам справи, зроблені з неправильним застосуванням норм матеріального права і порушенням норм процесуального права, з таких міркувань.
Апеляційним судом, з урахуванням встановленого судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи те, що Відділом ДАБК у період з 19.02.2020 по 03.03.2020 проведено позапланову перевірку дотримання позивачем вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, стандартів і правил на об`єкті «Реконструкція ГЗНіГ №2. Коригування» за адресою Івано-Франківська область, Долинський район, м.Долина, вул.Технічна б/н (далі – Адреса; Об`єкт перевірки відповідно), за результатами якої складено акт від 03.03.2020 №127/9/2020 (далі – Акт; т.1 а.с.99-108).
Вказана перевірка була проведена на підставі відповідного наказу від 10.02.2020 №133/05/20, направлення для проведення планового (позапланового) заходу від 10.02.2020 №125/06/20, причиною прийняття яких стало звернення Громадської організації «Центр підтримки та розвитку реформ» від 05.02.2020 №04-02/2020 (т.1 а.с.96-98).
Актом встановлено порушення позивачем вимог, абзацу 1 пункту 5 «Порядку виконання підготовчих та будівельних робіт», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України (далі – КМУ) від 13.04.2011 №466 (в редакції постанови КМУ від 26.08.2015 №747; далі – Постанова №466, Порядок №466 відповідно), пункт 7.2 ДБН А.3.1-5:2016 «Організація будівельного виробництва», а саме на час проведення перевірки станом на Об`єкті перевірки встановлено, що в період з грудня 2017 року до січня 2019 року виконувалися будівельні роботи без набуття права власності чи користування земельною ділянкою або договору суперфіцію. Факт порушення підтверджується наданою виконавчою документацією на будівництво (загальний журнал роботи, акти на закриття прихованих робіт) (т.1, а.с.107). 
З цього приводу, необхідно зазначити, що Об`єкт перевірки знаходиться на земельній ділянці кадастровий номер 2622010100:01:029:0002 (далі – Земельна ділянка), що була надана позивачу в користування на підставі договору оренди земельної ділянки від 01.07.2005 №4-1 (далі – Договір). Даний Договір укладений між ПАТ та Міською радою для обслуговування, зокрема і Об`єкта перевірки. Площа Земельної ділянки 53,1685 га. Строк дії Договору 10 років (т.1 а.с.35-36).
06.03.2015 позивачем на Об`єкт перевірки отримано декларацію про початок виконання будівельних робіт №ІФ083150650112 (далі – Декларація), вид будівництва реконструкція, Земельна ділянка використовується на підставі Договору (т.1 а.с.23-24).
15.07.2015 між сторонами Договору укладено Додаткову угоду №1 до Договору, строк дії якого продовжено на 2 роки (т.1 а.с.37).
Посадовою особою відповідача складено Припис про усунення порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил від 03.03.2020 у якому вказана вимога, усунути виявлене порушення шляхом отримання права власності чи користування земельною ділянкою або договору суперціфію, протокол про правопорушення у сфері містобудівної діяльності в якому відображено виявлені порушення та вказано про відповідальність відповідно до пункту 8 частини третьої статті 2 Закону України «Про відповідальність за правопорушення у сфері містобудівної діяльності» (далі – Закон №208/94-ВР; т.1, а.с.109-111). 
У зв`язку із відмовою в отриманні документів, повідомленням про надіслання перелічених вище документів від 03.03.2020 №193/05-19/18в позивачу надіслано Акт, Припис та Протокол (т.1, а.с.115-116).
На підставі складених та отриманих документів, відповідачем 17.03.2020 винесено Постанову, якою ПАТ визнано винним у вчинені правопорушення, передбаченого пунктом 8 частини третьої статті 2 Закону №208/94-ВР та накладено штраф у сумі 94590 грн (т.1, а.с.128-129).
Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до частини першої статті 41 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» (в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин; далі – Закон №3038-VI) державний архітектурно-будівельний контроль - це сукупність заходів, спрямованих на дотримання замовниками, проектувальниками, підрядниками та експертними організаціями вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, стандартів і правил під час виконання підготовчих та будівельних робіт.
Державний архітектурно-будівельний контроль здійснюється органами державного архітектурно-будівельного контролю в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Державний архітектурно-будівельний контроль здійснюється на об`єктах будівництва у порядку проведення планових та позапланових перевірок за територіальним принципом.
Підставами для проведення позапланової перевірки є:звернення фізичних чи юридичних осіб про порушення суб`єктом містобудування вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності.
Частиною третьою вказаного Закону передбачено, що посадові особи органів державного архітектурно-будівельного контролю під час перевірки мають право, крім іншого, складати протоколи про вчинення правопорушень, акти перевірок та накладати штрафи відповідно до закону.
За змістом статей 34, 36 Закону №3038-VI (в редакції, чинній на час реєстрації Декларації) право замовника на виконання будівельних робіт на об`єкті ІІІ категорії складності (що має місце у даному випадку) виникає після реєстрації органом державного архітектурно-будівельного контролю декларації про початок виконання будівельних робіт.
Порядок виконання будівельних робіт затверджено Постановою №466.
Положеннями пункту 5 цього Порядку №466 передбачено, що будівельні роботи можуть виконуватися замовником після отримання документа, що посвідчує право власності чи користування земельною ділянкою, або договору суперфіцію, та реєстрації декларації про початок виконання будівельних робіт - щодо об`єктів I-III категорії складності.
Відповідно до частини восьмої статті 36 Закону №3038-VI та пункту 11 Порядку №466 замовник відповідає за повноту та достовірність даних, зазначених у поданій ним декларації.
У цій справі встановлено, що внаслідок позапланової перевірки дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил, органом державного архітектурно-будівельного контролю було встановлено обставини, що на Об`єкті перевірки в період з грудня 2017 року до січня 2019 року виконувалися будівельні роботи без набуття права власності чи користування земельною ділянкою або договору суперфіцію.
Згідно з пунктом 8 частини третьої статті 2 Закону №208/94-ВР суб`єкти містобудування, які виконують будівельні роботи, несуть відповідальність у вигляді штрафу за виконання будівельних робіт з порушенням вимог будівельних норм, державних стандартів і правил або затверджених проектних рішень - у розмірі сорока п`яти прожиткових мінімумів для працездатних осіб.
Відповідно до частини четвертої статті 34 Закону №3038-VI реконструкція, реставрація або капітальний ремонт об`єктів будівництва без зміни зовнішніх геометричних розмірів їхніх фундаментів у плані, реконструкція або капітальний ремонт автомобільних доріг, залізничних колій, ліній електропередачі, зв`язку, трубопроводів, інших лінійних комунікацій у межах земель їх розміщення, а також комплексна реконструкція кварталів (мікрорайонів) застарілого житлового фонду і нове будівництво об`єктів інженерно-транспортної інфраструктури відповідно до містобудівної документації на замовлення органів державної влади чи органів місцевого самоврядування на відповідних землях державної чи комунальної власності можуть здійснюватися за відсутності документа, що засвідчує право власності чи користування земельною ділянкою.
Пунктом 2 Порядку №466 визначено, що будівельні роботи - роботи з нового будівництва, реконструкції, технічного переоснащення діючих підприємств, реставрації, капітального ремонту. 
Пунктом 7 Порядку №466 передбачено, що реконструкція, реставрація або капітальний ремонт об`єктів будівництва без зміни зовнішніх геометричних розмірів їхніх фундаментів у плані, реконструкція або капітальний ремонт автомобільних доріг, залізничних колій, ліній електропередачі, зв`язку, трубопроводів, інших лінійних комунікацій у межах земель їх розміщення, а також комплексна реконструкція кварталів (мікрорайонів) застарілого житлового фонду і нове будівництво об`єктів інженерно-транспортної інфраструктури відповідно до містобудівної документації на замовлення органів державної влади чи органів місцевого самоврядування на відповідних землях державної чи комунальної власності можуть здійснюватися за відсутності документа, що засвідчує право власності чи користування земельною ділянкою.
Таким чином, діючим законодавством передбачено право здійснення реконструкції об`єктів будівництва за відсутності документа, що засвідчує право власності чи користування земельною ділянкою, за умови залишення без змін елементів несучих і огороджувальних конструкцій та зовнішніх геометричних розмірів їхніх фундаментів у плані.
Вказані висновки щодо застосування наведених правових норм, узгоджуються із правовою позицією Верховного Суду, що викладена у постанові від 6 листопада 2019 року у справі №818/119/16.
Як свідчать матеріали справи, позивач на Об`єкті перевірки, після отримання Декларації та відповідно до робочого проекту проводить реконструкцію існуючого об`єкта.
Вказані роботи, зокрема протягом 2017-2019 років, складають монтаж та зварювання газових трубопроводів, монтаж сітки для огорожі, заміна вентелів тощо.
Доводи відповідача стосовно того, що позивачем виконувались будівельні роботи з риття котловану, що свідчить про те, що роботи виконувались не в межах геометричних розмірів об`єкта будівництва, відхиляються судом апеляційної інстанції, так як Відділом ДАБК не подано та не наведено жодних доказів того, що після проведення вказаних робіт змінились так звані геометричні розміри Об`єкта перевірки. Крім того, в ході перевірки не досліджувались питання про те чи ПАТ виконуються роботи з реконструкції в існуючих межах Об`єкта перевірки.
Щодо порушення ПАТ вимог пункту 7.2. ДБН А.3.1-5:2016 «Організація будівельного виробництва» відповідно до яких будівельні роботи на об`єкті будівництва мають здійснюватися на підставі декларативно-дозвільних документів на їх виконання у відповідності з вимогами законодавства, то слід зазначити, що судом першої інстанції жодним чином не вказано в чому саме полягає порушення позивачем-апелянтом наведеної норми ДБН.
Посилання відповідача на те, що позивач може продовжувати виконувати будівельні роботи на Об`єкті перевірки лише за наявності відповідного договору оренди чи іншого права користування Земельною ділянкою, на думку апеляційного суду є безпідставними, оскільки при видачі Декларації Договір був чинний і саме він виступав підставою реєстрації та видання Декларації.
Станом на час виконання будівельних робіт, як зазначено в Акті грудень 2017 року, була чинною норма Закону №3038-VI, частина друга статті 34, за якою декларація про початок виконання будівельних робіт - щодо об`єктів будівництва, що належать до I-III категорій складності є чинною до завершення будівництва.
На переконання апеляційного суду, завершення строку дії Договору на підставі якого була видана Декларація, що є чинною на час виконання певного виду будівельних робіт, не може бути підставою визнання суб`єкта господарювання винним у вчиненні порушення про виконання будівельних робіт за відсутності документів на забудову Земельної ділянки (договір оренди чи іншого права користування).
Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України (далі – КАС) в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Враховуючи вищенаведене, апеляційний суд дійшов висновку про те, що оскаржувана Постанова є протиправною та підлягає скасуванню.
Висновки суду першої інстанції щодо відсутності підстав для задоволення позову є необгрутованими, свідчать про переоцінку встановлених обставин справи, неправильне тлумачення норм матеріального права.
Згідно частини першої статті 139 КАС при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Як видно із матеріалів справи позивачем за подання позову та апеляційної скарги відповідно до платіжних доручень від 15.04.2020 №1838, від 10.09.2020 №119 сплачено 5255 грн, що відповідно підлягають стягненню за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.
Відповідно до статті 317 КАС підставами для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків суду обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.
З огляду на зазначене, враховуючи вимоги наведених правових норм, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що при ухваленні оскаржуваного судового рішення, суд першої інстанції допустив неправильне застосування норм матеріального права (неправильне тлумачення), що призвело до безпідставної відмови у задоволенні позову, а тому апеляційна скарга підлягає задоволенню.
Керуючись статтями 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 КАС, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Укрнафта» задовольнити.
Рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 27 серпня 2020 року скасувати та прийняти постанову, якою позов задовольнити.
Визнати протиправною та скасувати постанову про накладення штрафу за правопорушення у сфері містобудівної діяльності від 17 березня 2020 року №№01/2020Ф/232/05-13/18в.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Долинської міської ради Івано-Франківської області(ЄДРПОУ: 04054317) на користь Публічного акціонерного товариства «Укрнафта» (ЄДРПОУ: 00135390) судові витрати у вигляді судового збору за подання позову та апеляційної скарги у розмірі 5255 (п`ять тисяч двісті п`ятдесят п`ять) гривень.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини п`ятої  статті 328 КАС.

Суддя-доповідач	 	В. Я. Качмар 	
судді	 	О. О. Большакова 	
 	 	В. С. Затолочний  	
Повне судове рішення складено та підписано 16 грудня 2020 року у зв`язку з перебуванням судді-доповідача на курсах з підвищення кваліфікації у період з 07.12.2020 по 11.12.2020.