Ухвала
іменем України
 
17 листопада 2020 року
м. Київ
 
справа № 468/134/16
провадження № 51-4763зп20
 
Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
 
головуючого           ОСОБА_1 ,
суддів:                       ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
 
розглянувши заяву засудженого ОСОБА_4 про перегляд  вироку Ленінського районного суду м. Миколаєва від 4 квітня 2016 року та ухвали Апеляційного суду Миколаївської області від 14 червня 2016 рокущодо нього, в порядку ст. 445 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК),
 
встановив:
 
За вироком Ленінського районного суду м. Миколаєва від 4 квітня 2016           ОСОБА_4 , визнано винуватим та засуджено за ч. 4 ст. 187 Кримінального кодексу України (далі – КК) до покарання у виді позбавлення волі на строк 14 років.
 
Апеляційний суду Миколаївської області ухвалою від 14 червня 2016 року вирок Ленінського районного суду м. Миколаєва від 4 квітня 2016 року змінено в частині задоволення цивільного позову, у решті вирок залишено без зміни.
 
Верховний Суд ухвалою від 08 жовтня 2020 року відмовив засудженому   ОСОБА_4 в поновленні строку на касаційне оскарження вироку Ленінського районного суду м. Миколаєва від 4 квітня 2016 року та ухвали Апеляційного суду Миколаївської області від 14 червня 2016 року, а касаційну скаргу повернув.
 
У заяві засуджений порушує питання про перегляд зазначених судових рішень щодо нього в порядку ст. 445 КПК в редакції 2012 року.
 
Перевіривши заяву та додані неї матеріали, колегія суддів дійшла до наступних висновків.
 
Законом України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» від 03 жовтня 2017 року (Закон), що набрав чинності 15 грудня 2017 року, внесено зміни до Кримінального процесуального кодексу України та визначено, що судом касаційної інстанції є Верховний Суд.  
 
Вищезазначеним Законом внесено зміни до Кримінального процесуального кодексу України та виключено главу 33 «Провадження у Верховному Суді України» в редакції Закону № 192-VIII від 12 лютого 2015 року. 
 
Таким чином, з 15 грудня 2017 року кримінальний процесуальний закон не передбачає можливості звернення із заявою про перегляд судових рішень Верховним Судом з підстав, передбачених п. п. 2, 3ч. 1 ст. 445  КПК  (в редакції Закону № 192-VIII від 12 лютого 2015 року), та подальшого перегляду судових рішень за такою процедурою.  
 
Заява подана засудженим ОСОБА_4 03 листопада 2020 року, тобто після набрання чинності Законом від 03 жовтня 2017 року, і станом на день її подачі процесуальний закон не передбачає такого порядку її розгляду. Не передбачено процедури розгляду такої заяви і параграфом 3 «Перехідні положення» розділу 4 Закону.
 
Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку про те, що така заява, яка подана після 15 грудня 2017 року, з урахуванням положень ч. 1 ст. 5 КПК, не може бути предметом розгляду суду касаційної інстанції в порядку п.п. 2, 3 ч.1 ст. 445  КПК в редакції Закону № 192-VIII від 12 лютого 2015 року і підлягає поверненню особі, яка її подала.

Керуючись ч.1 ст.5 КПК, Суд,
 
постановив:
 
Заяву засудженого ОСОБА_4 про перегляд вироку Ленінського районного суду м. Миколаєва від 4 квітня 2016 року та ухвали Апеляційного суду Миколаївської області від 14 червня 2016 рокущодо нього, в порядку п.п. 2, 3 ч.1 ст. 445  КПК в редакції Закону № 192-VIII від 12 лютого               2015 року повернути особі, яка її подала.
 
Ухвала є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Судді:

ОСОБА_1                                               ОСОБА_2                                              ОСОБА_3