ПОСТАНОВА 
Іменем України

29 вересня 2020 року                                                         м. Кропивницький

справа № 404/5472/18
провадження № 22-ц/4809/40/20 

       Кропивницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах: Карпенка О. Л. (головуючий, суддя-доповідач), Єгорової С. М., Мурашка С. І., 
за участю секретаря судового засідання Діманової Н. І., 
учасники справи:
позивачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,
відповідачі: державний реєстратор Кіровоградської обласної філії комунального підприємства «Центр державної реєстрації» Мешков Олександр Олегович, Акціонерне товариство «Альфа-Банк»,
розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Укрсоцбанк», правонаступником якого являється Акціонерне товариство «Альфа-Банк», на рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда (суддя Варакіна Н. Б.) від 06 травня 2019 року,
ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст позовних вимог
У серпні 2018 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулися з позовом до державного реєстратора Кіровоградської обласної філії комунального підприємства «Центр державної реєстрації» Мешкова Олександра Олеговича, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору – Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк», та з урахуванням заяви від 19 грудня 2018 року про уточнення позовних вимог (т. 1 с. 176 – 181) остаточно просили суд про таке:
1)визнати протиправним та скасувати рішення державного реєстратора Кіровоградської обласної філії комунального підприємства «Центр державної реєстрації» Мешкова Олександра Олеговича від 18 травня 2018 року про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) індексний номер 41159821 про реєстрацію за Публічним акціонерним товариством «Укрсоцбанк» права власності на квартиру АДРЕСА_1 ; 
2)скасувати у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запис № 26206577 про реєстрацію права власності за Публічним акціонерним товариством «Укрсоцбанк» права власності на квартиру АДРЕСА_1 . 
Свої вимоги позивачі обґрунтовували тим, що 28 липня 2006 року між АКБ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 укладений договір кредиту №432/037-Ф01, за умовами якого банк надав їй кредитні кошти у розмірі 20000 доларів США за плату на період до 27 липня 2021 року. Виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором забезпечено іпотекою на підставі укладеного між ПАТ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 і ОСОБА_2 від 31 липня 2006 року за яким банку в іпотеку надано п`ятикімнатну квартиру за адресою: АДРЕСА_2 . У зв`язку з порушенням ОСОБА_1 умов кредитного договору рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 11 жовтня 2012 року з неї стягнуто заборгованість у розмірі 21663,63 долара США, а рішенням Апеляційного суду Кіровоградської області від 22 березня 2017 року в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_3 перед ПАТ «Укрсоцбанк», яка станом на 07 квітня 2016 року становила 462 600,94 грн, звернуто стягнення на предмет іпотеки: п`ятикімнатну квартиру що знаходиться за адресою АДРЕСА_2 , шляхом її продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження за початковою ціною 736400 грн., але на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, складеної суб`єктом оціночної діяльності або незалежним експертом на стадії оцінки і майна під час проведення виконавчих дій. Виконання останнього рішення суду зупинено на підставі Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті». !4 червня 2018 року приватним нотаріусом Київського міського округу Чуловським В. А. на адресу боржників надіслано заяву ПАТ «Укрсоцбанк» від 19 березня 2018 про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом вчинення нотаріальних дій, але строк виконання вимоги встановлено до 19 квітня 2018 року. Приватним нотаріусом Київського міського округу Чуловським В. А. заява ПАТ «Укрсоцбанк» залишена без задоволення. Однак, в серпні 2018 року ОСОБА_1 дізналась, що 18 травня 2018 року за зверненням ПАТ «Укрсоцбанк» державним реєстратором Кіровоградської обласної філії комунального підприємства «Центр державної реєстрації» Кіровоградська область Мешковим О. О. проведено перереєстрацію за банком права власності на квартиру (предмет іпотеки). 
Позивачі вважають, що перереєстрація права власності здійснення незаконно, в порушення норм Законів України «Про іпотеку», «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Пункт 45 іпотечного договору надає іпотекодержателю застосувати лише один із наведених у договорі способів звернення стягнення на предмет іпотеки. За відсутності виконавчого напису нотаріуса та договору про задоволення вимог іпотекодавця, чинним залишається рішення суду про звернення стягнення боргу на предмет іпотеки. Окрім цього, стягнення у позасудовому порядку було здійснене без попереднього повідомлення іпотекодавців, що суперечить статтям 35, 37 Закону України «Про іпотеку», та без попередньої оцінки іпотечного майна. Державний реєстратор не перевірив та не впевнився у відповідності поданих для вчинення реєстраційної дії документів вимогам закону. 
Ухвалою Кіровського районного суду м. Кіровограда від 19 грудня 2018 року залучено до участі у справі співвідповідача – ПАТ «Укрсоцбанк».

Короткий зміст рішення суду
Рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 06 травня 2019 року вказаний позов ОСОБА_4 і ОСОБА_2 задоволено частково, а саме: суд визнав протиправним рішення державного реєстратора Кіровоградської обласної філії комунального підприємства «Центр державної реєстрації» Кіровоградська область Мешкова Олександра Олеговича від 18 травня 2018 року про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 41159821, за ПАТ «Укрсоцбанк» права приватної власності на п`ятикімнатну квартиру загальною площею 103,45 кв. м, житловою площею 70,2 кв. м, що знаходиться за адресою АДРЕСА_2 , належну ОСОБА_1 та ОСОБА_2 ; суд скасував в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запис № 26206577, про державну реєстрацію за ПАТ «Укрсоцбанк» права приватної власності на – п`ятикімнатну квартиру загальною площею 103,45 кв. м, житловою площею 70,2 кв. м, що знаходиться за адресою АДРЕСА_2 , належне ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , що здійснений державним реєстратором Кіровоградської обласної філії комунального підприємства «Центр державної реєстрації», Кіровоградська область Мешковим Олександром Олеговичем 18 травня 2018 року; у задоволенні позовних вимог до державного реєстратора Кіровоградської обласної філії комунального підприємства «Центр державної реєстрації», Кіровоградська область Мешковим Олександром Олеговичем суд відмовив.
  Суд зробив висновок, що банк (відповідач) для задоволення своїх грошових вимог застосував позасудовий спосіб звернувся стягнення заборгованості за кредитом на предмет іпотеки. Однак, з урахуванням того, що кредитне зобов`язання виражене в іноземній валюті, реальне стягнення на предмет іпотеки порушує мораторій, встановлений Законом України від 03 червня 2014 року № 1304-VII. Крім того, суд констатував, що умовами договору іпотеку іпотекодержатель наділяється правом вибору одного зі способів звернення стягнення на предмет іпотеки, банк використав таке право раніше, обравши судовий спосіб. Застосування банком іншого способу стягнення суперечить договору. Також суд зазначив, що всупереч нормі ст. 35 Закону України «Про іпотеку» ОСОБА_1 не отримала від банку вимогу про усунення порушення, що мало б бути обов`язковою передумовою застосування позасудового способу стягнення боргу. Ці обставини мали істотне значення для ухвалення рішення про реєстрацію за банком права власності на іпотечне майно, але не були враховані державним реєстратором, що впливає на законність його рішення. 
Короткий зміст вимог і доводів апеляційної скарги 
Відповідач Акціонерне товариство «Укрсоцбанк» (найменування змінилося у зв`язку зі змінами в організаційно-правовій формі юридичної особи) подав до суду апеляційну скаргу в якій просив скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_1 і ОСОБА_2 залишити без задоволення.
На думку відповідача суд неправильно встановив обставини справи, зокрема, матеріалами справи підтверджується, що банк вживав заходів врегулювання спору і направив відповідну вимогу боржнику та іпотекодавцю. Таку вимогу ОСОБА_1 отримала особисто 27 березня 2018 року. після цього банк витримав встановлений законом строк і лише потім розпочав стягнення на предмет іпотеки. Суд не врахував, що укладений між сторонами по справі іпотечний договір містив застереження про задоволення вимог іпотекодавця, зокрема, шляхом переходу права власності на предмет іпотеки до іпотекодержателя, а тому банк мав всі підстави для реєстрації набутого ним на підставі договору права. Для цього іпотекодержатель надав державному реєстратору повний пакет документів, який передбачено законодавством, а тому у реєстратора не було підстав для відмови у вчиненні такої реєстраційної дії. Крім того, банк замовив і отримав оцінку іпотечного майна та надав ці відомості реєстратору також. Висновок суду про протиправність використання іпотеко держателем кількох способів звернення стягнення на предмет іпотеки суперечить змісту цивільного законодавства так, як вибір конкретного способу захисту належить саме йому, як стороні договору чиї права порушені. Оскільки звернення стягнення на предмет іпотеки здійснено не в примусовому порядку, а на підставі договору, то мораторій, встановлений Законом України від 03 червня 2014 року № 1304-VII на спірні правовідносини не поширюється. Відповідач вважає, що він набув право власності на майно правомірно. На додаток він вказав, що суд скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію права є неналежним способом захисту прав позивачів і ґрунтується на неправильному застосуванні судом Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».
В частині відмови в задоволенні позову до державного реєстратора Мешкова О. О. рішення суду ніким не оскаржується, а відповідно і не перевіряється апеляційним судом.
Ухвалою Кропивницького апеляційного суду від 05 лютого 2020 року до участі у цій справі залучено правонаступника АТ «Укрсоцбанк» - АТ «Альфа-Банк» (т. 2 с. 56 – 57).
Узагальнений зміст відзиву на апеляційну скаргу
Позивачі ОСОБА_1 і ОСОБА_2 , від імені яких діє представник – адвокат Поліщек Ю. Р., подали відзив на апеляційну скаргу банку в якому висловлено незгоду з доводами відповідача. Вони вважають, що суд повно і правильно встановив обставини справи та вирішив спір відповідно о закону.
Державний реєстратор Мешков О. О. відзив на апеляційну скаргу не подав.
Позиції сторін, висловлені у судовому засіданні
У судовому засіданні в суді апеляційної інстанції представник відповідача АТ «Альфа-Банк» Луньова А. Г. підтримала апеляційну скаргу та надала усні пояснення.
Відповідач державний реєстратор Мешков О. О. повідомлений судовою повісткою про час, дату та місце розгляду справи, але в судове засідання не з`явився, проте надіслав письмове клопотання про розгляд справи за його відсутності.
Позивачі ОСОБА_1 і ОСОБА_2 також викликані до суду судовими повістками, але особисто не з`явилися, а їх представник – адвокат Поліщук Ю. Р. заперечила проти вимог і доводів апеляційної скарги відповідача, посилаючись на їх безпідставність. Надала суду усні пояснення.
Суд першої інстанції встановив такі обставини: 
28 липня 2006 року АКБ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 уклали кредитний договір № 432/037-Ф01 на виконання якого банк надав позичальнику кредитні кошти у розмірі 20000 доларів США, а позичальник отримав кредит і зобов`язався повернути його на умовах визначених договором до 27 липня 2021 року та сплати проценти за користування ним у розмірі 13,00 % річних.
В забезпечення виконання зобов`язань позичальника за кредитним договором від 28 липня 2006 року № 432/037-Ф01 між ПАТ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 і ОСОБА_2 укладено іпотечний договір від 31 липня 2006 року за умовами якого останні передали банку в іпотеку належну їм на праві спільної часткової власності п`ятикімнатну квартиру, що знаходиться за адресою АДРЕСА_2 .
ОСОБА_1 порушила свої зобов`язання перед банком, у зв`язку з чим виникла заборгованість.
Рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 11 жовтня 2012 року по справі 2-5476/11 (номер рішення у Єдиному державному реєстрі судових рішень 27104476, адреса в мережі Інтернет https://reyestr.court.gov.ua/Review/27104476), яке набрало законної сили, з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Укрсоцбанк» достроково стягнуто заборгованість за кредитним договором від 28 липня 2006 року № 432/037-Ф01 у розмірі 166002,75 грн (еквівалент заборгованості у національній валюті України до валюти договору – доларів США).
Рішенням апеляційного суду Кіровоградської області від 22 березня 2017 року в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_3 перед ПАТ «Укрсоцбанк» за кредитним договором від 28 липня 2006 року № 432/037-Ф01, що станом на 07 квітня 2016 складала 462600,94 грн (еквівалент заборгованості у національній валюті України до валюти договору – доларів США), звернуто стягнення на предмет іпотеки: п`ятикімнатну квартиру, що знаходиться за адресою АДРЕСА_2 , шляхом продажу предмету іпотеки на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження за початковою ціною 736400 грн, але на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, складеної суб`єктом оціночної діяльності або незалежним експертом на стадії оцінки і майна під час проведення виконавчих дій. Стягнуто з ОСОБА_1 і ОСОБА_2 судовий збір по 7285,96 грн. Зупинено виконання рішення у частині звернення стягнення на предмет іпотеки на час дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».
Листом від 07 червня 2018 за вих. №938/02-24 приватний нотаріус Київського міського округу Чуловський В. А. передав ОСОБА_5 заяву ПАТ «Укрсоцбанк» від 19 березня 2018 року № 95-432/037-ФО1 з вимогою про усунення порушення кредитного договору та сплату заборгованості у строк до 19 квітня 2018 року, яку позивачі отримали 14 червня 2018 року.
20 червня 2018 року ОСОБА_1 направила відповідь приватному нотаріусу Київського міського округу Чуловському В. А. щодо неправомірності заявленої ПАТ «Укрсоцбанк» вимоги про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом вчинення нотаріальних дій за наявності рішень про стягнення боргу та його виконання в порядку виконавчих дій, та рішення суду про звернення стягнення на той самий предмет іпотеки.
16 травня 2018 року за зверненням ПАТ «Укрсоцбанк» державний реєстратор Кіровоградської обласної філії комунального підприємства «Центр державної реєстрації», Кіровоградська область Мешковим О. О. на підставі свого рішення, індексний номер: 41159821, здійснив у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запис № 26206577 про реєстрацію за ПАТ «Укрсоцбанк» права власності на квартиру, що знаходиться за адресою АДРЕСА_2 , яке виникло на підставі іпотечного договору від 31 липня 2006 року.
Апеляційний суд додатково встановив такі обставини:
Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 20 березня 2019 року скасовано рішення Апеляційного суду Кіровоградської області від 22 березня 2017 року по справі ЄУН: 404/2610/16-ц, а справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції (т. 2 с. 75 – 80).
Ухвалою Кропивницького апеляційного суду від 21 листопада 2019 року провадження у справі ЄУН: 404/2610/16-ц зупинено до розгляду справи ЄУН: 404/5472/18.
Мотиви ухваленого апеляційним судом рішення
Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку (ч. 1 ст. 509 ЦК України).
Зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 ЦК України, зокрема з договорів.
За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1054 ЦК України).
Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).
Виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком, правом довірчої власності. Договором або законом можуть бути встановлені інші види забезпечення виконання зобов`язання (ст. 546 ЦК України).
Згідно із ст. 1 Закону України «Про іпотеку» (далі – Закон № 898-ІV) іпотека - вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.
У разі порушення боржником основного зобов`язання відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно зареєстровані після державної реєстрації іпотеки (ч. 6 ст. 3 Закон № 898-ІV).
    За змістом ч. 1 ст. 33 Закону № 898-ІV у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. 
Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотеко держателя (ч. 4 ст. 33 Закону № 898-ІV).
У пунктах 58, 59 постанови Великої Палати Верховного Суду від 29 травня 2019 року у справі № 310/11024/15-ц (провадження № 14-112цс19) зазначено, що: «закон визначає такі способи звернення стягнення на предмет іпотеки (частина третя статті 33 Закону): судовий (звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення суду); позасудовий: захист прав нотаріусом (звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі виконавчого напису нотаріуса) або самозахист (згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя). Способами задоволення вимог іпотекодержателя під час звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідного застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, є (частина третя статті 36 Закону): 1) передача іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання у порядку, встановленому статтею 37 Закону; 2) право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому статтею 38 Закону».
Відповідно до ст. 35 Закону № 898-ІV у разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору.
Положення частини першої цієї статті не є перешкодою для реалізації права іпотекодержателя звернутись у будь-який час за захистом своїх порушених прав до суду у встановленому законом порядку.
Вимога, встановлена частиною першою цієї статті, не перешкоджає іпотекодержателю здійснювати свої права, визначені цим Законом та/або іпотечним договором, без попереднього повідомлення іпотекодавця, якщо викликана таким повідомленням затримка може спричинити знищення, пошкодження чи втрату предмета іпотеки.
За приписами частин 1 – 3, 7 ст. 36 Закону № 898-ІV сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки.
Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки.
Договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати: передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання у порядку, встановленому ст. 37 цього Закону; право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому ст. 38 цього Закону.
    Завершенням позасудового врегулювання є державна реєстрація прав власності на всі предмети іпотеки, що виступають забезпеченням за основним зобов`язанням: за іпотекодержателем (якщо звернено стягнення на предмет іпотеки шляхом набуття його у власність іпотекодержателем); за покупцем (якщо звернено стягнення на предмет іпотеки шляхом його продажу іпотекодержателем третій особі).
Статтею 37 Закону № 898-ІV встановлено, зокрема, таке.
Іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання.
Договір про задоволення вимог іпотекодержателя чи іпотечний договір, який містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, є документами, що підтверджують перехід права власності на предмет іпотеки до іпотекодержателя та є підставою для внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.
Право власності іпотекодержателя на предмет іпотеки виникає з моменту державної реєстрації права власності іпотекодержателя на предмет іпотеки на підставі договору про задоволення вимог іпотекодержателя чи відповідного застереження в іпотечному договорі.
Рішення про реєстрацію права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки, може бути оскаржено іпотекодавцем у суді.
Іпотекодержатель набуває предмет іпотеки у власність за вартістю, визначеною на момент такого набуття на підставі оцінки предмета іпотеки суб`єктом оціночної діяльності. У разі набуття права власності на предмет іпотеки іпотекодержатель зобов`язаний відшкодувати іпотекодавцю перевищення 90 відсотків вартості предмета іпотеки над розміром забезпечених іпотекою вимог іпотекодержателя.
Відповідно до п. 57 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року № 1127 у редакції яка існувала на час виникнення спірних правовідносин (далі - Порядок), для державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, також подаються:
1) копія письмової вимоги про усунення порушень, надісланої іпотекодержателем іпотекодавцеві та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця;
2) документ, що підтверджує наявність факту завершення 30-денного строку з моменту отримання іпотекодавцем та боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги іпотекодержателя у разі, коли більш тривалий строк не зазначений у відповідній письмовій вимозі;
3) заставна (якщо іпотечним договором передбачено її видачу).
У цій справі, яку переглядає апеляційний суд, факт порушення боржником ОСОБА_1 забезпеченого іпотекою зобов`язання встановлений преюдиційним рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 11 жовтня 2012 року по справі 2-5476/11, яке набрало законної сили, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Укрсоцбанк» достроково заборгованості за кредитним договором від 28 липня 2006 року № 432/037-Ф01.
Цей факт дає банк (кредитору та іпотекодержатилю) одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки у порядку, встановленому Законом № 435-ІV та іпотечним договором від 31 липня 2006 року.
Однак, між сторонами по справі є спір з наступних питань: 
1)чи може бути звернено у позасудовому порядку стягнення на предмет іпотеки у період дії мораторію, накладеного Законом України від 03 червня 2014 року № 1304-VII (далі – Закон № 1304-VII); 
2)чи може банк застосовувати кілька способів звернення стягнення на один і той самий предмет іпотеки; 
3)чи дотримався банк порядку звернення стягнення.
Щодо першого питання у цій справі, то колегія суддів апеляційного суду виходить з такого.
Згідно з п. 1 ст. 1 Закону № 1304-VII (у редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин) протягом дії цього Закону не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно зі статтею 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно зі статтею 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов`язань громадян України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами – резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об`єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (об`єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. м для квартири та 250 кв м для житлового будинку.
Аналізуючи положення Закону № 898-ІV у поєднанні з положеннями Закону № 1304-VII Велика Палата Верховного Суду у постанові від 20 листопада 2019 року у справі ЄУН: 802/1340/18-а висловила таку правову позицію: «Отже, Закон № 898-IV прямо вказує, що договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, є одним із шляхів звернення стягнення на предмет іпотеки. Підписавши іпотечне застереження, сторони визначили лише можливі шляхи звернення стягнення, які має право використати іпотекодержатель. Стягнення є примусовою дією іпотекодержателя, направленою до іпотекодавця з метою задоволення своїх вимог. При цьому до прийняття Закону № 1304-VII право іпотекодержателя звернути стягнення на предмет іпотеки (як у судовому, так і в позасудовому способі) не залежало від наявності згоди іпотекодавця, а залежало від наявності факту невиконання боржником умов кредитного договору. Водночас Закон № 1304-VII ввів тимчасовий мораторій на право іпотекодержателя відчужувати майно іпотекодателя без згоди останнього на таке відчуження. Велика Палата Верховного Судупогоджується з висновком судів першої та апеляційної інстанцій, що квартира за адресою: АДРЕСА_1 , яка має загальну площу 47,40 кв. м та яка використовується як місце постійного проживання позивачем, не може бути примусово стягнута (шляхом перереєстрації права власності на нерухоме майно) на підставі дії Закону № 1304-VII, у тому числі шляхом реєстрації права власності за ПАТ «КБ «Приватбанк» як забезпечення виконання ОСОБА_2 умов кредитного договору від 20 травня 2008 року № VIV7GA0000000001, укладеного в іноземній валюті. Таким чином, у відповідача були наявні підстави для відмови у проведенні державної реєстрації права власності на вказану квартиру за ПАТ «КБ «Приватбанк».
Отже, встановлений Законом № 1304-VII мораторій застосовується у визначених цим Законом випадках не залежно від способу звернення стягнення: судовому чи позасудовому, є строковим, не передбачає втрату кредитором права на звернення стягнення на предмет іпотеки (застави) у випадку невиконання боржником зобов`язань за договором, а лише тимчасово забороняє примусове стягнення на іпотечне майно".
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (ч. 4 ст. 263 ЦПК України).
    Як вбачається зі змісту п. 1.2. кредитного договору від 28 липня 2006 року № 432/037-ФО1, укладеного між АКБ СР «Укрсоцбанк» і ОСОБА_1 , кредит надається позичальнику на споживчі цілі з встановленням іпотеки (т. 2 с. 43), а згідно п. 1.1. цього договору валютою кредитування виступали долари США.
Предметом іпотеки являється належна ОСОБА_1 і ОСОБА_2 на праві спільної часткової власності квартира АДРЕСА_1 , загальною площею 103,35 кв. м (п. 1 іпотечного договору від 31 липня 2006 року).
На час укладення цього іпотечного договору та на час звернення банком стягнення на предмет іпотеки у позасудовому порядку місце проживання позивачів по справі зареєстроване за адресою: АДРЕСА_2 і вони проживали у цій квартирі.
Як вбачається з інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно (номер довідки: 225581511 від 25 вересня 2020 року), ОСОБА_2 у власності іншого житлового майна не має.
З інформаційних довідок з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно (номер довідки: 225579155 від 25 вересня 2020 року та номер довідки: 225573927 від 25 вересня 2020 року) ОСОБА_1 у власності іншого житлового майна не має, в тому числі у спільній сумісній власності з її чоловіком – ОСОБА_6 .
Після прийняття банком рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки у позасудовому порядку позивачі заперечили проти цього, що підтверджується, зокрема, листом  ОСОБА_1  від 20 червня 2018 року, який вона направила у відповідь на отримане повідомлення приватного нотаріуса Київського міського округу Чуловському В. А. щодо заявленої ПАТ «Укрсоцбанк» вимоги. 
Підсумовуючи викладене, колегія суддів апеляційного суду робить висновок, що на спірні правовідносини між іпотекодавцями й іпотекодержателем щодо звернення стягнення боргу в позасудовому порядку шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки поширюється норма п. 1 ст. 1 Закону № 1304-VII. 
У зв`язку з цим банк тимчасово, на строк дії мораторію, не міг вчинити звернення стягнення на предмет іпотеки у такий спосіб і набувати права власності на заставне майно, а державний реєстратор Мешков О. О. не мав підстав для вчинення оспорюванихреєстраційної дії.
Доводи відповідача про те, що ОСОБА_1 працює начальником дільниці КП «Житлово-експлуатаційна організація № 4» і є суб`єктом Закону України «Про засади запобігання і протидії корупції», а тому, в силу ст. 6 Закону № 1304-VII, на неї не поширюється дія мораторію не може бути прийнята судом до уваги. 
Згідно зі ст. 6 Закону № 1304-VII, у редакції, яка діяла станом на час виникнення спірних правовідносин,  тобто станом на 16 травня 2018 року, дія цього Закону не поширюється на осіб, які є суб`єктами Закону України «Про засади запобігання і протидії корупції».
По-перше, Закону України «Про засади запобігання і протидії корупції» втратив чинність відповідно до п.п. 1 п. 4 розділу ХІІІ Прикінцевих положень Закону України «Про запобігання корупції» від 14 жовтня 2014 року. Відповідних змін до ст. 6 Закону № 1304-VII були внесені лише Законом України від 04 березня 2020 року № 524-ІХ.
По-друге, предметом іпотеки являється квартира в цілому, частки її співвласників ОСОБА_1 і ОСОБА_2 в натурі не виділялися (ч. 3 ст. 5 Закону № 898-ІV). До слова, ОСОБА_2 не являється ні суб`єктом Закону України «Про засади запобігання і протидії корупції», ні  Закону України «Про запобігання корупції». 
У зв`язку з цим дія мораторію поширюється на квартиру, як предмет іпотеки, в цілому. 
Щодо другого питання у цій справі (чи може банк застосовувати кілька способів звернення стягнення на один і той самий предмет іпотеки), то колегія суддів апеляційного суду виходить з такого.
За змістом ч. 3 ст. 33 Закону № 898-ІV звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором.
Пунктом 4.5 іпотечного договору від 31 липня 2006 року іпотекодержатель за своїм вибором звертає стягнення на предмет іпотеки в один із наступних способів: на підставі рішення суду або на підставі виконавчого напису нотаріуса або шляхом передачі іпотеко держателю права власності на предмет іпотеки або шляхом продажу іпотекодержателем від свого імені будь-які особі покупцю або шляхом організації іпотекодежателем продажу в порядку ст. 6 Закону України «Про іпотечне кредитування, операції з консолідованим іпотечним боргом та іпотечними сертифікатами».
На дімку колегії апеляційного суду право вибору конкретного способу стягнення належить іпотекодержателю. Одночасне застосування ним двох видів звернення стягнення не предмет іпотеки є неможливим так, як кожен із визначених Законом і договором способів є достатнім і самостійним юридичним фактом, який породжує перехід права власності на предмет іпотеки. 
Однак, якщо іпотекодержатель раніше обрав один зі способів стягнення, але стягнення фактично не відбулося з будь-яких причин (наприклад, скасовано рішення суду про звернення стягнення, виконавчий напис нотаріуса визнаний таким, що не підлягає виконанню, визнано недійсним договір купівлі-продажу та ін.), а іпотека залишається чинною, то він може змінити своє рішення і застосувати інший із можливих способів звернення стягнення.
У цій справі рішення апеляційного суду Кіровоградської області від 22 березня 2017 року у справі ЄУН: 404/2610/16-ц за позовом ПАТ «Укрсоцбанк» про звернення стягнення на предмет іпотеки скасоване постановою Верховного Суду від 20 березня 2019 року.
Щодо третього питання у цій справі про те чи дотримався банк порядку звернення стягнення, то матеріали справи вказують на те, що 28 березня 2018 року банк направив ОСОБА_2 і ОСОБА_1 поштовими відправленнями повідомлення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання з рекомендованими повідомленнями про вручення (т. 1 с. 87 – 93). Таке повідомлення ОСОБА_1 вручено 27 березня 2018 року (т. 1 с. 94). 
Докази того, що таке ж повідомлення вручено ОСОБА_2 ні банк, ні державний реєстратор до суду не надали. Сама ОСОБА_2 цю обставину заперечує. 
Як вбачається з інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 22 травня 2018 року номер: 1124755144 (т. 1 с. 14), державний реєстратор Мешков О. О. вказав про рекомендовані повідомлення про вручення поштового відправлення від 19 березня 2018 року номери: 1400039059851, 1400039059642, але ці номери повідомлень та їх дата не відповідає тим копіям документів, які державний реєстратор надав до суду.
Однак, з урахуванням того, що суд у цій справі встановив наявність чинного мораторію на примусове звернення стягнення на предмет іпотеки на час вчинення реєстрації за банком права власності на іпотечне майно, що вказує на незаконність набуття банком такого права, колегія суддів апеляційного суду вважає, що питання дотримання або недотримання банком вимог ч. 1 ст. 35 Закону № 898-ІV не мають визначального значення для вирішення цього спору.
Таким чином, суд першої інстанції з дотриманням приписів процесуального законодавства правильно встановив фактичні обставини справи, правильно визначив правовідносини сторін, які виникли із встановлених ним обставин, правові норми що підлягають застосуванню до цих правовідносин і обґрунтовано скасував у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запис про державну реєстрацію за ПАТ «Укрсоцбанк» права власності на предмет іпотеки – квартиру.
Але з рішенням суду про визнання протиправним рішення державного реєстратора Мешкова О. О. погодитися не можна.
У постанові Великої Палати Верховного Суду у постанові від 20 листопада 2019 року у справі ЄУН: 802/1340/18-а суд вказав, що рішення суб`єкта державної реєстрації прав про державну реєстрацію прав із внесенням відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вичерпує свою дію. Тому належним способом захисту права або інтересу позивача у такому разі є не скасування рішення суб`єкта державної реєстрації прав про державну реєстрацію прав, а скасування запису про проведену державну реєстрацію права власності (частина друга статті 26 Закону України від 1 липня 2004 року № 1952-IV «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»).
Такого висновку Велика Палата Верховного Суду дійшла у постанові від 4 вересня 2018 року у справі № 915/127/18.
Тому в цій частині рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення по відмову в задоволенні відповідної позовної вимоги.
В решті рішення суду першої інстанції, в оскаржуваній його частині, є законним і обґрунтованим.
Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 376, 382 - 384ЦПК України, суд 
ПОСТАНОВИВ:
Вимоги апеляційної скарги Акціонерного товариства «Укрсоцбанк», правонаступником якого являється Акціонерне товариство «Альфа-Банк»,  задовольнити частково.
Рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 06 травня 2019 рокув частині визнання протиправним рішення державного реєстратора Кіровоградської обласної філії комунального підприємства «Центр державної реєстрації» Мешкова Олександра Олеговича від 18 травня 2018 року про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 41159821, за ПАТ «Укрсоцбанк» права приватної власності на п`ятикімнатну квартиру загальною площею 103,45 кв.м., житловою площею 70,2 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , належну ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , скасувати й ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні цієї позовної вимоги.
В решті рішення суду першої інстанції залишити без змін.
    Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення. Повний текст постанови складено 13 листопада 2020 року.

Головуючий О. Л. Карпенко

Судді С. М. Єгорова

С. І. Мурашко