Ухвала
 
18 листопада 2020 року
м. Київ
 
справа № 571/75/16-ц
провадження № 61-27955св18
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - Крата В. І., 
суддів: Антоненко Н. О., Дундар І. О. (суддя-доповідач), Краснощокова Є. В., Русинчука М. М., 
розглянув доповнення до касаційної скарги ОСОБА_1 на рішення Рокитнівського районного суду Рівненської області від 14 лютого 2017 року та ухвалу апеляційного суду Рівненської області від 30 травня 2017 року та клопотання ОСОБА_1 про касаційний розгляд справи за його участю, 
ВСТАНОВИВ:
У січні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Старосільської сільської ради Рокитнівського району, ОСОБА_2 , третя особа - підприємець ОСОБА_3 , про визнання недійсними і скасування рішень Старосільської сільської ради, акту приймання-передачі межових знаків та проектної документації.
Рішенням Рокитнівського районного суду Рівненської області від 14 лютого 2017 року, залишеним без змін,  ухвалою апеляційного суду Рівненської області від 30 травня 2017 року, в задоволенні позову відмовлено.
У червні 2017 року ОСОБА_1 подав касаційну скаргу, у якій просить скасувати рішення Рокитнівського районного суду Рівненської області від 14 лютого 2017 року та ухвалу апеляційного суду Рівненської області від 30 травня 2017 року, ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги. 
Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 20 грудня 2016 року відкрито касаційне провадження та витребувано справу з суду першої інстанції.
У вересні 2017 року матеріали цивільної справи № 571/75/16-ц надійшли до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.
Підпунктом 4 пунктом 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.
У статті 388 ЦПК України зазначено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.
13 червня 2019 року матеріали справи передано судді-доповідачу Дундар І. О. 
Ухвалою Верховного Суду від 19 жовтня 2020 року дану справу призначено до судового розгляду.
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. 
У частині першій статті 398 ЦПК України (в редакції 2017 року) передбачено, що особа, яка подала касаційну скаргу, має право доповнити чи змінити її протягом строку на касаційне оскарження. Аналогічне положення містить стаття 330 ЦПК України (в редакції 2004 року).
Згідно частини першої статті 325 ЦПК України (в редакції 2004 року) касаційна скарга може бути подана протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили рішення (ухвали) апеляційного суду. 
Останнім днем строку на касаційне оскарження ухвали апеляційного суду Рівненської області від 30 травня 2017 року  було 19 червня 2017 року. 
24 квітня 2018 року, 10 травня 2019 року та 15 лютого 2020 року ОСОБА_1 подав до Верховного Суду доповнення до касаційної скарги.
Відповідно до статті 126 ЦПК України (в редакції 2017 року) право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.Аналогічне положення містить стаття 72 ЦПК України (в редакції 2004 року).
Оскільки доповнення до касаційної скарги надійшли до суду касаційної інстанції поза межами строку на касаційне оскарження, подані ОСОБА_1   доповнення до касаційної скарги підлягають залишенню без розгляду.
У квітні 2018 року  ОСОБА_1 подав до Верховного Суду клопотання про касаційний розгляд справи за його участю.
У задоволенні вказаного клопотання слід відмовити з таких підстав.
Відповідно до частини тринадцятої статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться. Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.
Таким чином, розгляд цивільної справи у суді касаційної інстанції у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи є загальним правилом, визначеним у ЦПК України. І лише у разі необхідності учасники справи можуть бути викликані для надання пояснень у справі.
Колегія суддів Верховного Суду перевіряє в межах касаційної скарги у цій справі аргументи про неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, не може встановлювати обставини справи, збирати та перевіряти докази і надавати їм оцінку.
Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) неодноразово висловлювався з приводу відсутності публічних слухань у судах касаційної інстанції. Вочевидь, «публічний характер провадження у судових органах, згаданих у пункті 1 статті 6 [Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод] (статті 6-1), захищає учасників справи від здійснення правосуддя таємно, поза контролем громадськості та є також одним із засобів збереження довіри до судів вищих і нижчих ланок. Публічність через прозорість, яку вона надає правосуддю, сприяє досягненню мети пункту 1 статті 6, а саме справедливому судовому розгляду, гарантія якого є одним із основних принципів будь-якого демократичного суспільства у сенсі Конвенції» (рішення у справі «Аксен проти Німеччини» від 8 грудня 1983 року («Axen v. Germany», заява № 8273/78), § 25)).
Проте публічний розгляд справи може бути виправданим не у кожному випадку, зокрема, і в суді касаційної інстанції. Так, у вказаній справі зазначена гарантія була забезпечена у судах першої й апеляційної інстанцій. Зокрема тому ЄСПЛ не визнав порушенням пункту 1 статті 6 Конвенції відсутність публічного розгляду у Федеральному суді Німеччини, який, як і Верховний Суд в Україні, вирішував винятково питання права (рішення у справі «Аксен проти Німеччини» від 8 грудня 1983 року («Axen v. Germany», заява № 8273/78), § 25)). Крім того, ЄСПЛ визнав явно необґрунтованим і тому неприйнятним звернення у справі «Варела Ассаліно проти Португалії» («Varela Assalino contre le Portugal», заява № 64336/01) щодо гарантій публічного судового розгляду (рішення від 25 квітня 2002 року). У цій справі заявник просив розглянути його справу в судовому засіданні, однак характер спору не вимагав проведення публічного розгляду. Фактичні обставини справи вже були встановлені, а скарги стосувалися питань права, а саме тлумачення норм Цивільного кодексу.
ЄСПЛ вказав на те, що відмову у проведенні публічного розгляду не можна вважати необґрунтованою, оскільки під час провадження у справі не виникло ніяких питань, які не можна було вирішити шляхом дослідження письмових доказів. У випадках, коли мають бути вирішені тільки питання права, то розгляд письмових заяв, на думку ЄСПЛ, є доцільнішим, ніж усні слухання, і розгляд справи на основі письмових доказів є достатнім. Заявники не представили переконливих доказів на користь того, що для забезпечення справедливого судового розгляду після обміну письмовими заявами необхідно було провести також усні слухання. Зрештою, у певних випадках влада має право брати до уваги міркування ефективності й економії. Зокрема, коли фактичні обставини не є предметом спору, а питання права не становлять особливої складності, та обставина, що відкритий розгляд не проводився, не є порушенням вимоги пункту 1 статті 6 Конвенції про проведення публічного розгляду справи.
З огляду на вказане, справа розглядатиметься у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи, тому колегія суддів Верховного Суду відмовляє у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про касаційний розгляд справи за його участю.
Керуючись частиною тринадцятою статті 7, частиною першою статті 402 ЦПК України, статтями 126, 260, 398 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,
УХВАЛИВ:
Подані ОСОБА_1 доповнення до касаційної скарги, у справі за позовом  ОСОБА_1 до Старосільської сільської ради Рокитнівського району, ОСОБА_2 , третя особа - підприємець ОСОБА_3 , про визнання недійсними і скасування рішень Старосільської сільської ради, акту приймання-передачі межових знаків та проектної документації, за касаційною скаргою  ОСОБА_1 на рішення Рокитнівського районного суду Рівненської області від 14 лютого 2017 року та ухвалу апеляційного суду Рівненської області від 30 травня 2017 рокукасаційною, залишити  без розгляду. 
Відмовити ОСОБА_1 у задоволенні клопотання про касаційний розгляд справи № 571/75/16-ц за його участю. 
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.
 
Головуючий                                                                      В. І. Крат
 
Судді:                                                                                                  Н. О. Антоненко                                                                       
                                                                                                             І. О. Дундар                                                                                                
                                                                                      Є. В. Краснощоков
 
                                                                                                             М. М. Русинчук