Справа № 466/9630/18                                Головуючий у 1 інстанції: Баєва О.І. 
Провадження № 22-ц/811/1893/20                        Доповідач в 2-й інстанції: Мікуш Ю. Р. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
16 листопада 2020 року Львівський апеляційний суд в складі суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
Головуючого судді Мікуш Ю.Р.
Суддів: Приколоти Т.І., Савуляка Р.В.
                Секретар: Сеньків Х.І.
З участю: позивача ОСОБА_1 та її представника ОСОБА_2 , представника ТзОВ «Кей-Колект» Блажевського П.І. 
розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.Львові апеляційну скаргу ТОВ «Кей-Колект» на рішення Шевченківського районного суду м.Львова від 01 червня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Державного реєстратора Комунального підприємства «Реєстрація майна та бізнесу», ОСОБА_3 , Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей - Колект» про скасування державної реєстрації права власності на нерухоме майно,-
в с т а н о в и в :
04.12.2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовною заявою, в якій просить скасувати рішення державного реєстратора Комунального підприємства «Реєстрація майна та бізнесу» від 19.11.2018 року про державну реєстрацію, індексний номер: 44118932 та припинення права власності Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» на будівлю, загальною площею 61,3 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ; скасувати в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запис про реєстрацію за Товариством з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» право власності на будівлю, загальною площею 61,3 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , здійснений 16.11.2018 року державним реєстратором Комунального підприємства «Реєстрація майна та бізнесу», номер запису про право власності 28986443 від 16.11.2018 року; відновити записи у Державному реєстрі речових прав на майно та у реєстрі прав власності на нерухоме майно щодо власника ОСОБА_1 на будівлю, загальною площею 61,3 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .
В обґрунтування позовних вимог позивач ОСОБА_1 посилається на те, що реєстратор КП «Реєстрація майна та бізнесу» не мав права здійснювати реєстрацію права власності, оскільки не було укладено окремого договору, як це передбачено п.5.2.1 Договору іпотеки. Більше того, вважає, що ТОВ «Кей-Колект» пропущено строк позовної давності щодо будь-яких вимог ТОВ «Кей-Колект», оскільки жодних звернень зі сторони Банку чи зі сторони ТОВ «Кей-Колект» на її адресу не поступали впродовж понад 7 років. У зв`язку із чим змушена звернутися до суду.
Оскаржуваним рішенням Шевченківського районного суду м.Львова від 01 червня 2020 року позов задоволено.
Скасовано рішення державного реєстратора Комунального підприємства «Реєстрація майна та бізнесу» від 19.11.2018 року про державну реєстрацію, індексний номер: 44118932 та припинення права власності Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» на будівлю, загальною площею 61,3 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .
Скасовано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запис про реєстрацію за Товариством з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» право власності на будівлю, загальною площею 61,3 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , здійснений 16.11.2018 року державним реєстратором Комунального підприємства «Реєстрація майна та бізнесу», номер запису про право власності 28986443 від 16.11.2018 року.
Відновлено записи у Державному реєстрі речових прав на майно та у реєстрі прав власності на нерухоме майно щодо власника ОСОБА_1 на будівлю, загальною площею 61,3 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .
Стягнуто в рівних частках з Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект», державного реєстратора Комунального підприємства «Реєстрація майна та бізнесу» Бойко Христини Романівни на користь ОСОБА_1 704,80 грн. (сімсот чотири гривні вісімдесят копійок) судового збору.
Рішення суду оскаржило ТзОВ «Кей - Колект».
       В апеляційній скарзі зазначає, що вважає рішення таким, що ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права. Звертає увагу, що договір іпотеки містить розділ 5 «Застереження про задоволення вимог іпотекодержателя», в якому чітко зазначено, що позасудове врегулювання здійснюється, в тому числі, шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання у порядку встановленому Законом України «Про іпотеку». Укладаючи договір сторони мали на увазі, що окремим договором є відповідне застереження , що мітиться в розділі 5 договору та наявність такого застереження виключає можливість укладення будь-якого договору про задоволення вимог іпотекодержателя. Звертає увагу, що ТзОВ «Кей Колект» дійсно направив Вимогу від ФОП Прахов, який є контрагентом, однак підставою для цього було те, що боржники цілеспрямовано не отримують будь-які листи від ТзОВ «Кей –Колект». Вважає безпідставним висновок суду про те, що оцінка предмета іпотеки має надаватись державному реєстратору та/або будь-кому іншому, оскільки п.61 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень затвердженого Постановою КМУ від 25 грудня 2015 року №1127 визначений чіткий перелік документів, які надаються та серед таких оцінка, а також опис про направлення письмової вимоги не вимагається. В той же час, позивач посилаючись на ненадання оцінки, не зазначила чим саме це порушило її права. Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 06 листопада 2019 року у справі №488/4202/16-ц. Стверджує, що ТзОВ «Кей –Колект» надало державному реєстратору всі необхідні документи для проведення державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, відповідно і підстав для відмови у проведенні такої реєстрації – не було, а відмовити без належних на те підстав державний реєстратор не могла, оскільки це було б прямим порушенням Закону «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити. 
Відповідно до ст.360 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК) представником позивача адвокатом Пащук А.І. надано Відзив на апеляційну скаргу. У Відзиві представник позивача просить залишити оскаржуване рішення без змін, апеляційну скаргу-без задоволення.
Представником ТзОВ «Кей-Колект» адвокатом Блажевським П.І. надано суду письмові пояснення у яких такий просить задовольнити апеляційну скаргу.
Заслухавши пояснення представника відповідача ТзОВ «Кей-колект» адвоката Блажевського П.І. на підтримання доводів апеляційної скарги, заперечення з приводу апеляційної скарги позивача ОСОБА_1 та її представника адвоката Пащука А.І., вивчивши матеріали цивільної справи, суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення.
Згідно з ч.1 ст. 367 ЦПК суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Матеріалами справи та судом встановлено, що між позивачем ОСОБА_1 та ПАТ «УкрСибБанк» було укладено два договори про надання споживчого кредиту, а саме: 28.02.2008 року Договір № 1130694000 (далі Договір №1) згідно якого ОСОБА_1 отримала 122 000 доларів США кредитних коштів строком до 28 лютого 2018 року та 11.09.2008 року Договір № 1139318800 (далі Договір №2) відповідно до якого ОСОБА_1 отримала кредит у розмірі 49 000 доларів США.
Для забезпечення виконання зобов`язань за Договорами кредиту укладені Договори іпотеки: Договір іпотеки від 28.02.2008 року нежитлового приміщення площею 62,3 кв.м за адресою: АДРЕСА_1 та Договір іпотеки від 11.09.2008 року відповідно до якого в іпотеку передано двохкімнатну квартиру загальною площею 41,2 кв.м за адресою АДРЕСА_2 .
У зв`язку з допущеною заборгованість по сплаті кредитних коштів станом на 15.11.2011 року, банк змінив строк виконання зобов`язання та надіслав позивачу Вимогу про повернення всієї суми кредиту, що виконано не було.
Рішенням Шевченківського районного суду м.Львова від 12 грудня 2011 року, яке залишено без змін Ухвалою апеляційного суду Львівської області від 26 березня 2012 року задоволено частково позов ПАТ «УкрСибБанк». Стягнуто з ОСОБА_1 , ОСОБА_4 солідарно в користь ПАТ «УкрСибБанк» за Договором про надання споживчого кредиту № 11306940000 від 28.02.2008 року достроково 105 720, 54 долари США несплаченої частини кредиту, що по курсу НБУ станом на 15.11.2011 року складає 843 893 грн.07 коп., 19 197,61 доларів США прострочених відсотків за користування кредитом, що по курсу НБУ станом на 15.11.2011 року складає 53 241,08 грн., 100 доларів США пені, що по курсу НБУ станом на 15.11.2011 року складає 798,23 грн., 500 грн. штрафу.
Вирішено питання судових витрат.
У задоволенні вимог АТ «УкрСибБанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_4 про дострокове стягнення коштів за Договором про надання споживчого кредиту № 11393188000 від 11.09.2008 року відмовлено.
Рішення суду набрало законної сили, однак не було пред`явлено до виконання.
13.02.2012 року між ПАТ «УкрСибБанк» та ТОВ «Кей-Колект» було укладено Договір факторингу №2 відповідно до якого право вимоги кредитної заборгованості ПАТ «УкрСибБанк» за Кредитним договором № 11306940000 від 28.08.2008 року відступлено ТОВ «Кей-Колект».
16.11.2018 року державним реєстратором КП «Реєстрація майна та бізнесу» Бойко Х.Р. внесено у державний реєстр запис про право власності № 289 86 443 за ТОВ «Кей- Колект на об`єкт нерухомого майна, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Підставою виникнення права власності вказано: Договір факторингу, серія та номер 2 виданий 13.02.2012 року. Видавник: ПАТ «УкрсибБанк/ ТзОВ «Кей-колект»; вимоги за договорами іпотеки серія та номер 649-650, виданий 13.02.2012 року, видавник: Приватний нотаріус Обухівського РНО Київської області Саєнко Є.В.; вимога про усунення порушень основного зобов`язання серія та номер: 735664/лд85, виданий 04.08.2016 року, видавник: ТзОВ «Кей-Колект», повідомлення про відступлення прав вимог за кредитним договором або договором про відкриття та використання картрахунку, серія та номер: 12-22/7002, виданий 29.02.2012 року, видавник: ПАТ «УкрСибБанк»; рекомендоване повідомлення про вручення, серія та номер: 7900722309363, виданий 28.02.2008 року, видавник: Укрпошта; Договір іпотеки, серія та номер: 1105, 1106, виданий 28.02.2008 року, видавник: приватний нотаріус ЛНО Кулиняк І.Я.
За приписами ч.4 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється: на підставі рішення суду; виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.
За ч.1 ст. 36 Закону України «Про іпотеку» (в редакції від 19.10.2016 року) сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим нотаріально посвідченим договором між іпотекодавцем та іпотекодержателем про задоволення вимог останнього, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки. 
Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до Закону України «Про іпотеку». Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки. Така правова позиція Верховного Суду висловлена у постанові від 11.04.2018 року, справа № 554/4813/15-ц.
Згідно п.5.2.1 Договору іпотеки (нерухомого майна) від 28.02.2008 року узгоджено між сторонами передачу Іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання на підставі окремого договору про задоволення вимог Іпотекодержателя у порядку, встановленому Законом України «Про іпотеку» (а.с.14 т.1).
Так як між сторонами окремого договору про задоволення вимог іпотекодержателя не було укладено, тому суд першої інстанції прийшов до вірного висновку, що відсутні правові підстави на державну реєстрацію права власності на нерухоме майно за іпотекодержателем.
Суд апеляційної інстанції не погоджується із доводами апеляційної скарги в частині, що посилання на розділ 5 «Застереження про задоволення вимог Іпотекодержателя» є підставою для передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання у порядку , встановленому Законом України «Про іпотеку», що сама назва застереження вже є тим договором про задоволення вимог іпотекодержателя та не зобов`язує сторони укладати окремий договір про задоволення вимог іпотекодержателя, що прописано у п.5.2.1. 
Суд зазначає, що укладення окремого договору про задоволення вимог іпотекодержателя відповідно до ст.36 ЗУ «Про іпотеку» сторони узгодили між собою та прописали у п.5.2.1 Договору іпотеки, такий договір підлягає нотаріальному посвідченню.
Відповідно до частини 1 статті 35 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору.
Перелік документів, необхідних для державної реєстрації прав, та порядок державної реєстрації прав визначається Кабінетом Міністрів України у Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень ( частина 2 ст. 18 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень).
Відповідно до п.61 цього Порядку для державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, також подаються: 1) копія письмової вимоги про усунення порушень, надісланої іпотекодержателем іпотекодавцеві та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця; 2) документ, що підтверджує наявність факту завершення 30-денного строку з моменту отримання іпотекодавцем та боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги іпотекодержателя у разі, коли більш тривалий строк не зазначений у відповідній письмовій вимозі; 3) заставна (якщо іпотечним договором передбачено її видачу).
Таким чином, наведеними правовими нормами визначено вичерпний перелік обов`язкових для подання документів та обставин, що мають бути ними підтверджені, на підставі яких проводиться державна реєстрація права власності на предмет іпотеки за договором, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, і з огляду на закріплені у статтях 10, 18 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» порядок державної реєстрації та коло повноважень державного реєстратора у ході її проведення ця особа приймає рішення про державну реєстрацію прав лише після перевірки наявності необхідних для цього документів та їх відповідність вимогам законодавства. (постанова Верховного Суду від 28 лютого 2018 року, справа № 916/3249/16.
ТзОВ «Кей-колект» надало державному реєстратору Вимогу про усунення порушень основного зобов`язання за № 735664/ЛД85 від 04.08.2016 року, яка була надіслана ОСОБА_1 , однак нею не отримана.
Щодо повідомлення про вручення поштового відправлення за № 7900722309363 від 29.08.2016 року, яке ОСОБА_1 отримала, то у Вимозі про усунення порушень основного зобов`язання, відправником значиться ФОП ОСОБА_5 (а.с. 112). Судом першої інстанції підставно не взято до уваги зазначену Вимогу, з чим погоджується суд апеляційної інстанції, оскільки неналежний відправник, а окрім цього, суду не надано опису-вкладення відправленого листа, відсутнє підтвердження про завершення 30-тиденного строку з моменту отримання іпотекодавцем та боржником, якщо він відмінний від іпотекодавця, письмової вимоги іпотекодержателя, якщо більш тривалий строк не зазначений. 
У доводах апеляційної скарги та поясненнях представника відповідача з цього приводу зазначається, що ТОВ «Кей-Колект» цілеспрямовано надіслав Вимогу від ФОП Прахов - свого контрагента, однак підставою для цього було те, що боржники не отримують будь-які листи від ТОВ «Кей-Колект». Суд апеляційної інстанції не приймає до уваги вищезазначене як належний доказ, що має значення для вирішення справи та вважає, що вимоги Порядку, положення статті 35 Закону України «Про іпотеку» не виконано.
Відповідно до ч.3 ст. 37 Закону України «Про іпотеку» іпотекодержатель набуває предмет іпотеки у власність за вартістю, визначеною на момент такого набуття на підставі оцінки предмета іпотеки суб`єктом оціночної діяльності. У разі набуття права власності на предмет іпотеки іпотекодержатель зобов`язаний відшкодувати іпотекодавцю перевищення 90 відсотків вартості предмета іпотеки над розміром забезпечених іпотекою вимог іпотекодержателя.
Суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що станом на момент звернення стягнення на предмет іпотеки та задоволення вимог іпотекодержателя шляхом прийняття предмета іпотеки у власність не було визначено розміру вимог ТОВ «Кей-Колект», оскільки із наявних у матеріалах справи доказів неможливо встановити вартість предмета іпотеки та заборгованість позичальника, що погашається за рахунок предмета іпотеки.
Посилання апелянта у апеляційній скарзі на неврахування звіту про оцінку майна від 19.11.2018 року не може бути взято до уваги, оскільки наявність певних документів оцінюється судом саме на момент прийняття рішень державним реєстратором. 
Посилання апелянта, що позивач не довела, що відсутність в матеріалах справи звіту про оцінку майна негативно вплинула на її права та є підставою для скасування державної реєстрації на предмет іпотеки за іпотекодержателем, судом не приймається, оскільки за змістом ст.18 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначено перелік документів необхідних для державної реєстрації прав та порядок державної реєстрації речових прав визначених Кабінетом Міністрів України у Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, а державній реєстрації підлягають виключно заявлені речові права на нерухоме майно та їх обтяження, за умови їх відповідності законодавству і поданим документам. Така правова позиція викладена Великою палатою Верховного Суду у постанові від 20 березня 2019 року справа № 306/2053/16-ц.
       В суді апеляційної інстанції позивач та її представник зазначили, що відсутній борг за Кредитним договором від 28.02.2008 року, однак представник відповідача пояснив, що згідно оцінки нерухомого майна ринкова вартість об`єкта оцінки на дату оцінки 19.11.2018 року становила 1 899 023,00 грн., що відповідно до курсу долара США станом на дату оцінки становило 68 433,23 долари США, а згідно вимоги про усунення порушень основного зобов`язання направленої ОСОБА_1 її заборгованість по договору про надання споживчого кредиту № 11306940000 становить 130 210,70 доларів США, що на дату направлення вимоги становило 3 230 720,17 гривень. Враховуючи суперечності у сумі боргових зобов`язань та не дотримання вимог щодо надання державному реєстратору всіх документів, передбачених Законом про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» і Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно і їх обтяжень є підставою для скасування державної реєстрації.
Аналогічна позиція стосовно застосування положень Порядку №1127 міститься у постановах Верховного Суду від 02 травня 2018 року у справі № 815/3357/17 та від 21 лютого 2018 року у справі № 824/950/16-а.
Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права (згідно із статтею 17 Закону України Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини».
У пункті 167 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «East/ West Alliance Limited» проти України» від 23 січня 2014 року Суд наголошує на тому, що перша та найбільш важлива вимога статті 1 Першого протоколу до Конвенції полягає у тому, що будь-яке втручання державного органу, в тому числі і органу судової влади, у право на мирне володіння майном повинно бути законним (рішення у справі «Іатрідіс проти Греції пунк 58). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (рішення у справі «Антріш проти Франції» від 22 вересня 1994 року, пункт 42 та «Кушоглу проти Болгарії», заява № 48191/99, пункти 49-62 від 10 травня 2007 року).
У рішенні Європейського Суду з прав людини від 24 червня 2003 року у справі «Стретч проти Сполученого Королівства» Європейський Суд з прав людини прописав, що оскільки особу позбавили права на його майно лише з тих підстав, що порушення були вчинені з боку публічного органу, а не громадянина, то в такому випадку має місце «непропорційне втручання у право заявника на мирне володіння своїм майном, та, відповідно, відбувається порушення статті 1 Першого протоколу Конвенції.
Щодо доводів апеляційної скарги щодо неналежного відповідача, то таким судом визначено КП «Реєстрація майна та бізнесу», яке представляла державний реєстратор Бойко Х.Р.
Суд апеляційної інстанції вважає, що доводи апеляційної скарги, що у Державного реєстратора були відсутні причини для відмови у державній реєстрації за зверненням ТзОВ «Кей-Колект» спростовується наведеними вище обставинами.
Суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст.ст. 374 ч.1 п.1, 375, 383, 384, 389-391 ЦПК України, суд апеляційної інстанції,-
п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ТОВ «Кей-Колект» залишити без задоволення.
Рішення Шевченківського районного суду м.Львова від 01 червня 2020 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту в порядку визначеному ст.ст. 389-391 ЦПК України.
Повний текст постанови складено 03 грудня 2020 року.

Головуючий суддя Ю.Р.Мікуш

Судді:                 Т.І.Приколота 

Р.В.Савуляк