ПОСТАНОВА 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
16 грудня 2020 року
м. Київ
 
справа № 511/2864/16-ц
провадження № 61-15435св18
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - судді Фаловської І. М., 
суддів: Карпенко С. О. (судді-доповідача), Кузнєцова В. О. Стрільчука В. А., Тітова М. Ю.,
 
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 , 
відповідач - Іванівський районний суд Одеської області,
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - Територіальне управління Державної судової адміністрації в Одеській області,
 
розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Роздільнянського районного суду Одеської області від 28 серпня 2017 року, ухвалене у складі судді Теренчук Ж. В., та постанову апеляційного суду Одеської області від 24 січня 2018 року, прийняту колегією у складі суддів: Журавльова О. Г., Комлевої О. С., Кравця Ю. І.,
 
ВСТАНОВИВ:
 
Короткий зміст позовних вимог
У грудні 2016 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до Іванівського районного суду Одеської області про витребування майна з чужого незаконного володіння.
В обґрунтування позову зазначив, що 12 липня 2016 року ним отримано трудову книжку із записом про звільнення його з посади судді Іванівського районного суду Одеської області. 
Проте суд не повернув йому особисте майно та речі, які знаходилися в його службовому кабінеті, та інших приміщеннях суду, а саме: 
Особисті речі та майно: мантію, нагрудний знак судді, подяку Київського міського голови 2004 рік, подяку «ВІРА, ЧЕСТЬ, ВОЛЯ» до ордена;
Побутову техніку: холодильник двокамерний «ZANUSSI», телевізор «SONY», мікрохвильову піч, три кондиціонери, чайник електричний, кавову машину, радіо;
Офісну техніку: три комп`ютери ПК - системні блоки, три монітори, три мишки, три клавіатури; два принтери; копіювальний апарат; телефонний апарат; телефонний апарат стаціонарний;
Меблі: стіл офісний (кабінет директора «Класика») з тумбою; брифінг-приставка до столу; два столи офісні; дві шафи для документів дводверні (напівскляні); дві шафи для одягу (закриті); два крісла шкіряні (чорні), вісімнадцять стільців ISO BLACK; стіл офісний широкий дерев`яний; два крісла офісні ГОЛЬФ GТР; два столи офісні серії «Персонал» кругові; дві тумби стаціонарні до офісних столів з шухлядками; дві шафи книжні; дві шафи для документів дводверні (напівзакриті); вішалка гардеробна із нержавіючої сталі;
Бібліотеку: Науково-практичний коментар Цивільного кодексу України                     у 2 томах - 2 шт.; Науково-практичний коментар Кримінального кодексу України в 1 томі - 1 шт.; Науково-практичний коментар Сімейного кодексу України - 1 шт.; Науково-практичний коментар Цивільного процесуального кодексу України - 1 шт.; Науково-практичний коментар Господарського кодексу України - 1 шт.; Науково-практичний коментар Кодексу адміністративного судочинства України - 1 шт.; Цивільний кодекс України - 1 шт.; Цивільно-процесуальний кодекс України - 1 шт.; Кримінальний кодекс України - 1 шт.; Кримінально-процесуальний кодекс України - 1 шт.; Сімейний кодекс України - 1 шт.; Господарський кодекс України - 1 шт.; Кодекс адміністративного судочинства України - 1 шт.; Кримінально-виконавчий кодекс України - 1 шт.; Кримінально-виконавчий кодекс України Науково-практичний коментар - 1 шт.; Корпоративне право України - 
1 шт.; Кодекс України про адміністративні правопорушення - 1 шт.; Кодекс законів про працю - 1 шт.; Науково-практичний коментар законодавства України про працю - 1 шт.; Судова практика Вищого адміністративного суду України 2009-2010 - 1 шт.; Настільна Книга судді - 2 шт.; Судові та правоохоронні органи України - 1 шт.; Операції з нерухомістю: коментар законодавства, судова практика - 1 шт.; Практика Європейського суду з прав людини. Рішення. Коментарі - 5 шт.; Коментар судової практики з розгляду житлових спорів - 1 шт.; Застосування законодавства про працю (Судові рішення Верховного Суду України (2001-2010) Роз`яснення судової практики) - 1 шт.; Судова практика Вищого адміністративного суду України. 2010 -1 шт.; Практика розгляду судами земельних спорів - 1 шт.; Корпоративне право України. Підручник - 1 шт.; Корпоративне право України. Практикум - 1 шт.; Адміністративне право України. Академічний курс - 1 шт.; Трудове право України - 1 шт.; Амністія та помилування. Монографія - 1 шт.; Ювенальна юстиція - 1 шт.; Земельне законодавство України - 1 шт. ; Ділова українська мова - 1 шт.; Правове регулювання угод із земельними ділянками в Україні - 1 шт.; Інтелектуальна власність в Україні. Законодавство, судова практика - 1 шт.; Настільна книга слідчого - 1 шт.; Кримінологія. Підручник - 1 шт.; Злочини проти життя та здоров`я особи - 1 шт.; Теорія кваліфікації злочинів. Підручник - 1 шт.; Міжнародне приватне право. Практикум - 1 шт.; Конституція України. Науково-практичний коментар -1 шт.; Закон України «Про судоустрій і статус суддів» - 1 шт.; Права людини в Україні - 1 шт.;
Інші речі: тонометр, аптечка; три картини; Ікона - гобелен; Ікона - оберіг (ручна робота); набір статуеток - 12 штук; часи настільні «Слон»; 18 квітів; три підставки підлогові під квіти на 3 горщики; підставка підлогова під квіти на 5 горщиків; шість блокнотів 2006-2011 років; 20 ручок гелевих; набір олівців ч/б у залізній коробці «Кохинор»; набір олівців у картонній коробці «Кохинор»; два відра для сміття залізних з кришкою на 8 л; відро для сміття залізне з кришкою на 5 л; дві підставки (лотки) для документів; три вази; набір чарок; три набори келихів; два графини.
ОСОБА_1 зазначав, що вказане майно в період роботи на посадах судді та заступника голови Іванівського районного суду Одеської області ним придбано за особисті кошти; після його звільнення вказані речі залишились у приміщенні суду та використовуються в його роботі. 
Добровільно повернути майно керівництво Іванівського районного суду Одеської області відмовляється, тому позивач просив витребувати від відповідача належне йому майно згідно переліку та передати йому майно у власність.
Короткий зміст судових рішень судів першої і апеляційної інстанцій та мотиви їх прийняття
Рішенням Роздільнянського районного суду Одеської області від 28 серпня 
2017 року у задоволенні позову відмовлено.
Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що особисте майно ОСОБА_1 на позабалансовому рахунку Територіального управління Державної судової адміністрації України в Одеській області не значиться. 
Крім того, суду не надано доказів перебування спірного майна у приміщенні Іванівського районного суду Одеської області, а також не підтверджено право власності позивача на це майно і факту неправомірного заволодіння майном відповідачем, що є обов`язковою умовою для застосування до спірних правовідносин статті 358 Цивільного кодексу (далі - ЦК) України. Суд першої інстанції, крім зазначеного, вважав пропущеним строк звернення до суду за захистом порушеного права.
Постановою апеляційного суду Одеської області від 24 січня 2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково, рішення Роздільнянського районного суду Одеської області від 28 серпня 2017 року в частині обґрунтування змінено, виключено з мотивувальної частини судового рішення посилання суду про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 у зв`язку зі спливом позовної давності; в інший частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.
Суд апеляційної інстанції погодився з висновками суду першої інстанції щодо відмови в задоволенні позову, вважав їх такими, що відповідають обставинам справи та вимогам закону. 
Апеляційний суд погодився з висновками суду першої інстанції щодо неможливості витребування у відповідача нагрудного знаку та мантії судді після звільнення з посади судді, оскільки відповідно до Положення про порядок одержання, обліку, видачі, заміни, повернення та списання мантій та нагрудних знаків суддів місцевих та апеляційних судів загальної юрисдикції, затвердженого наказом Державної судової адміністрації України від 2 липня 2012 року № 72, вони підлягають поверненню.
Короткий зміст вимог касаційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала
26 лютого 2018 року ОСОБА_1 подав до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального і процесуального права, просив рішення Роздільнянського районного суду Одеської області від 28 серпня 2017 року та постанову апеляційного суду Одеської області від 24 січня 2018 року скасувати і ухвалити нове судове рішення, яким позов задовольнити.
Касаційна скарга мотивована тим, що судами не враховані фактичні обставини, не в повному обсязі досліджені надані докази та неправильно застосовано норми законодавства.
Позиція інших учасників справи
Іванівський районний суд Одеської області подав відзив на касаційну скаргу, в якому вказав, що касаційна скарга задоволенню не підлягає, оскільки заявником не надано жодного доказу належності йому спірного майна, а мотиви та підстави, зазначені в скарзі, є необґрунтованими.
Територіальне управління Державної судової адміністрації в Одеській області подало відзив на касаційну скаргу, в якому зазначило, що судові рішення ухвалені у відповідності до вимог законодавства.
Провадження у суді касаційної інстанції 
Ухвалою Верховного Суду 14 травня 2018 року відкрито касаційне провадження у справі і ухвалою цього суду від 3 грудня 2020 року справу призначено до судового розгляду. 
Встановлені судами першої і апеляційної інстанцій обставини справи 
Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що на підставі Указу Президента України № 640/2006 «Про призначення суддів»  ОСОБА_1 призначено на посаду судді Іванівського районного суду Одеської області 
з 25 липня 2006 року. 
Відповідно до Указу Президента України № 432/2007 від 18 травня 2007 року ОСОБА_1 займав адміністративну посаду заступника голови суду.
ОСОБА_1 звільнений із займаної посади судді на підставі Указу Президента України № 700/2011 року від 22 червня 2011 року.
З акта про відчинення кабінету № 204 судді ОСОБА_1 , затвердженого головою Іванівського районного суду Одеської області 2 червня 2009 року, суди встановили, що при відчиненні кабінету № 204 комісією в складі керівника апарату суду ОСОБА_2 , членів комісії ОСОБА_3 , 
ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 на момент виконання вказаної дії в кабінеті судді знаходилися його особисті речі: комп`ютер, принтер, 4 стільці, 3 столи, 2 шафи, тумба, телевізор.
Зі змісту постанови Одеського окружного адміністративного суду від 18 квітня 2016 року, залишеної без змін ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 14 червня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Іванівського районного суду Одеської області, суди встановили, що відповідно до акта про відчинення кабінету № 204 судді ОСОБА_1 , затвердженого головою Іванівського районного суду Одеської області                     від 2 червня 2009 року, листа Іванівського районного суду Одеської області начальнику Територіального управління Державної судової адміністрації (далі - ТУ ДСА в Одеській області) № 01-66-1782 від 27 липня 2009 року, листа Іванівського районного суду Одеської області № 510/14 від 19 лютого 2014 року, листа Іванівського районного суду Одеської області № 74/14 від 15 січня                    2014 року на адресу позивача ОСОБА_1 , особисте майно позивача знаходилось в приміщенні Іванівського районного суду Одеської області.
19 лютого 2014 року листом за підписом в.о. голови Іванівського районного суду Одеської області Погорєлова І. В. ОСОБА_1 повідомлено, що його особисте майно знаходиться в Іванівському районному суді Одеської області і роз`яснено право отримати вказане майно у будь-який робочий день протягом робочого часу. 
З листа ТУ ДСА України в Одеській області від 16 грудня 2015 року                         № 5-11423/15, наданого на запит Іванівського районного суду Одеської області, суди встановили, що на адресу ТУ ДСА України в Одеській області заява судді ОСОБА_1 з проханням надати дозвіл щодо використання особистого майна на робочому місці та постановки його на позабалансовий облік не надходила, тому особисте майно ОСОБА_1 на позабалансовому рахунку ТУ ДСА України в Одеській області не значиться.
Судами попередніх інстанцій також установлено, що заява судді ОСОБА_1 з проханням надати дозвіл щодо використання особистого майна на робочому місці та постановки його на позабалансовий облік не надходила, тому особисте майно ОСОБА_1 на позабалансовому рахунку Територіального управління Державної судової адміністрації України в Одеській області не значиться. 
Позиція Верховного Суду, мотиви, з яких виходить суд, та застосовані норми права
8 лютого 2020 року набрав чинності Закон України від 15 січня 2020 року 
№ 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ».
Частиною другою розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 15 січня 2020 року № 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» установлено, що касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.
За таких обставин розгляд касаційної скарги ОСОБА_1 на рішення Роздільнянського районного суду Одеської області від 28 серпня 2017 року та постанову апеляційного суду Одеської області від 24 січня 2018 року здійснюється Верховним Судом в порядку та за правилами ЦПК України в редакції Закону від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII, що діяла до 8 лютого 
2020 року.
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. 
Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України у редакції, чинній на час подання касаційної скарги, підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Відповідно до статті 400 ЦПК України у тій же редакції під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції. 
Вивчивши матеріали цивільної справи та перевіривши доводи касаційної скарги і відзивів на неї, суд дійшов таких висновків.
Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному статтею ЦПК України. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Згідно з частиною першою статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. 
Відповідно статті 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.
Особа, яка звернулася до суду з позовом про витребування майна із чужого незаконного володіння, повинна довести своє право власності на майно, що знаходиться у володінні відповідача. При цьому суди повинні мати на увазі, що право власності на рухоме майно доводиться за допомогою будь-яких передбачених процесуальним законодавством доказів, що підтверджують виникнення такого права у позивача. Факт знаходження майна на балансі особи сам по собі не є доказом права власності чи законного володіння.
Відповідно до роз`яснень, викладених у листі Державного казначейства України від 26 квітня 2007 року № 3.4-10/1084, особисті речі працівників, що перебувають у тимчасовому розпорядженні установи, мають обліковуватися за місцем їх відповідального зберігання.
Таким чином, для того, щоб працівник державної установи міг використовувати особисті речі на робочому місці, необхідно оформити договірні відносини між працівником та установою.
Так, згідно з частиною першою статті 936 ЦК України за договором зберігання одна сторона (зберігач) зобов`язується зберігати річ, яка передана їй другою стороною (поклажодавцем), і повернути її останньому у схоронності. Договір зберігання укладається в письмовій формі. При цьому письмова форма договору вважається дотриманою, якщо прийняття речі на зберігання посвідчене розпискою або іншим документом, підписаним зберігачем. При складанні цього договору слід передбачити такі умови: предмет договору (опис речі з зазначенням її вартості, узгодженої сторонами), строк дії договору, характер договору (безоплатний), права та обов`язки сторін, зокрема право установи на користування річчю за згодою працівника (стаття 944 ЦК України), обов`язок установи на першу вимогу працівника повернути річ, навіть якщо строк її зберігання не закінчився (стаття 953 ЦК України), відповідальність зберігача за втрату або пошкодження прийнятої на зберігання речі (стаття 950 ЦК України).
У відповідності до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти їх здійснення. Первинні документи повинні мати такі обов`язкові реквізити, як назву документа (форми), дату і місце складання, назву підприємства, від імені якого складено документ, зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції, посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції. 
Таким чином, підставою для відображення в бухгалтерському обліку установи цінностей, переданих працівником, є первинні документи, які засвідчують факт передачі.
Щодо бухгалтерського обліку цінностей, отриманих установою на відповідальне зберігання від працівника, такі об`єкти відображалися в 2009-2011 роках на відповідних субрахунках згідно з Порядком застосування Плану рахунків бухгалтерського обліку бюджетних установ, затвердженим наказом Головного управління Державного казначейства України від 10 грудня 1999 року № 144 (далі - Порядок № 144), який з 2013 року втратив чинність. Відповідно до Порядку № 144 товарно-матеріальні цінності, прийняті установою на відповідальне зберігання, обліковуються на позабалансовому 
рахунку 02 «Активи на відповідальному зберіганні».
Суди попередніх інстанцій правильно визначили, що для отримання дозволу користуватися на робочому місці особистими речами працівник державної установи, по-перше, повинен укласти відповідний договір, а по-друге, передати їх на відповідальне зберігання відповідальній особі на підставі актів приймання-передачі.
Належних доказів, які б підтверджували факт перебування особистого майна ОСОБА_1 в державній установі на законних підставах згідно з наведеним ним переліком, а це - письмовий договір про передачу майна на зберігання та відомості про облік особистих речей працівника на позабалансових рахунках Територіального управління Державної судової адміністрації України в Одеській області - заявником не надано.
З акта про відчинення кабінету позивача від 2 червня 2009 року і листів Іванівського районного суду Одеської області суди встановили, що на 2 червня 2009 року в приміщенні суду знаходиться комп`ютер, принтер, 3 столи, 2 шафи, тумба і телевізор, які є особистим майном ОСОБА_1 . Такий перелік його особистого майна підтверджений постановою Одеського окружного адміністративного суду від 18 квітня 2016 року; доказів на підтвердження належності позивачу іншого майна судам не надано.
Крім того, заявником не підтверджено факт неправомірного заволодіння цим майном, що є обов`язковою умовою для застосування до спірних правовідносин статті 358 ЦК України, яка передбачає витребування майна від особи, яка володіє майном без законних підстав.
Суди попередніх інстанцій дійшли правильного висновку про неможливість  витребування нагрудного знаку та мантії судді після звільнення ОСОБА_1 з посади судді, оскільки відповідно до Положення про порядок одержання, обліку, видачі, заміни, повернення та списання мантій та нагрудних знаків суддів місцевих та апеляційних суддів загальної юрисдикції, затвердженого наказом 
ДСА України від 2 липня 2012 року № 72, вони підлягають поверненню.
Аналізуючи встановлені судами обставини справи, Верховний Суд погоджується з висновками судів попередніх інстанцій про відмову у задоволенні позовних вимог. 
Доводи касаційної скарги не спростовують правильності висновків судів попередніх інстанцій та на законність судових рішень не впливають.
Фактично доводи касаційної скарги зводяться до переоцінки доказів і встановлення на їх підставі нових обставин, що не відноситься до визначених статтею 400 ЦПК України у редакції Кодексу, чинній на час подання касаційної скарги, повноважень касаційного суду під час касаційного перегляду справи, згідно з якими касаційний суд не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. 
Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у                   державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. 
Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі «Проніна проти України»). Оскаржувані судові рішення відповідають критерію обґрунтованості судового рішення.
Наявність обставин, за яких відповідно до частини першої статті 411 ЦПК України у редакції Кодексу, чинній на час подання касаційної скарги, судові рішення підлягають обов`язковому скасуванню, касаційним судом не встановлено. 
За таких обставин суд касаційної інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для скасування судових рішень, оскільки суди першої та апеляційної інстанцій, встановивши фактичні обставини справи, які мають значення для правильного її вирішення, ухвалили судові рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, що відповідно до частини першої статті 410 ЦПК України у редакції Кодексу, чинній на час подання касаційної скарги, є підставою для залишення касаційної скарги без задоволення, а рішення суду першої інстанції та постанови апеляційного суду без змін.
Щодо судових витрат
Оскільки касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у судах першої та апеляційної інстанцій, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, немає. 
Керуючись статтями 400, 410 ЦПК України у редакції, чинній на час подання касаційної скарги, статтею 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Роздільнянського районного суду Одеської області від 28 серпня 2017 року та постанову апеляційного суду Одеської області від 24 січня 2018 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
Головуючий Судді:  	І. М. Фаловська С. О. Карпенко  В. О. Кузнєцов  В. А. Стрільчук  М. Ю. Тітов