УХВАЛА

16 грудня 2020 року 
м. Київ

Справа №  903/404/20 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
О. О. Мамалуй- головуючий, О. М. Баранець, В. І. Студенець
розглянувши матеріали касаційної скарги заступника керівника Рівненської обласної прокуратури
на постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 27.10.2020р.
у складі колегії суддів: Г. І. Савченко - головуючий, О. О. Демидюк, О. Г. Крейбух
та на рішення господарського суду Волинської області від 02.09.2020р.
суддя: А. М. Кравчук
за позовом Луцької місцевої прокуратури в інтересах держави в особі Луцької міської ради
до приватного акціонерного товариства "Луцький домобудівельний комбінат"
про стягнення 140  642,11 грн.

ВСТАНОВИВ:

Заступник керівника Рівненської обласної прокуратури звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою на постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 27.10.2020р. та на рішення господарського суду Волинської області від 02.09.2020р. у справі №903/404/20.

При перевірці матеріалів касаційної скарги Верховний Суд дійшов висновку, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити виходячи з наступного.

Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 287 Господарського процесуального кодексу України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення, зокрема, у малозначних справах, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Пунктом 1 ч. 5 ст. 12 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що для цілей цього Кодексу малозначними справами є   справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. 

За приписами ч. 7 зазначеної статті для цілей цього Кодексу розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб вираховується станом на 1 січня календарного року, в якому подається відповідна заява або скарга, вчиняється процесуальна дія чи ухвалюється судове рішення.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 163 Господарського процесуального кодексу України у позовах про стягнення грошових коштів ціна позову визначається сумою, яка стягується, або сумою, оспорюваною за виконавчим чи іншим документом, за якими стягнення провадиться у безспірному (безакцептному) порядку.

Предметом позову у цій справі є стягнення 140  642,11 грн. пені, з урахуванням закриття провадження у справі в частині стягнення основної заборгованості в сумі 1  036  395,00 грн., що є меншим ніж сто розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а тому у розумінні Господарського процесуального кодексу України справа №903/404/20 є малозначною.

В касаційній скарзі скаржник зазначає, що вирішення цього спору по суті має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики у такій категорії справ, оскільки помилковий висновок суду апеляційної інстанції призводить до невірної правозастосовчої практики у бюджетній сфері. 

Наведені скаржником у касаційній скарзі доводи та аналіз оскаржуваних судових рішень не дають підстав для висновку про те, що касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики.

Верховний Суд звертає увагу, що вказуючи на те, що касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення, скаржник не навів обґрунтованих доводів на підтвердження вищевказаних критеріїв існування виключної правової проблеми у спірних правовідносинах, та не підтверджує, що ця правова проблема наявна у невизначеній кількості спорів, які або вже існують, або можуть виникнути з урахуванням правового питання, щодо якого постає проблема невизначеності.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 293 Господарського процесуального кодексу України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Вивчивши доводи заступника керівника Рівненської обласної прокуратури, зазначені в касаційній скарзі, щодо наявності підстав для відкриття касаційного провадження та зважаючи на конкретні обставини цієї справи і відсутність вагомих аргументів заявника на підтвердження його доводів щодо наявності підстав, що підпадають під дію пп. "а" п. 2 ч. 3 ст. 287 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою заступника керівника Рівненської обласної прокуратури на постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 27.10.2020р. та на рішення господарського суду Волинської області від 02.09.2020р. у справі №903/404/20, оскільки скарга подана на судові рішення, що не підлягають касаційному оскарженню.

Керуючись ст. ст. 233, 234, 235, п. 2 ч. 3 ст. 287, п. 1 ч. 1 ст. 293 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

1. Відмовити заступнику керівника Рівненської обласної прокуратури у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою на постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 27.10.2020р.  та на рішення господарського суду Волинської області від 02.09.2020р. у справі №903/404/20.

2. Касаційну скаргу заступника керівника Рівненської обласної прокуратури на постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 27.10.2020р.  та на рішення господарського суду Волинської області від 02.09.2020р. у справі №903/404/20 повернути скаржнику разом з доданими до неї матеріалами.

3. Копію касаційної скарги залишити у Верховному Суді.

4. Копію касаційної скарги залишити в матеріалах справи №903/404/20.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя                                                  О. О. Мамалуй

Судді                                                  О. М. Баранець

                                                                                          В. І. Студенець