УКРАЇНА 
Житомирський апеляційний суд 

Справа №277/543/20 Головуючий у 1-й інст. Заполовський В. В. 
Категорія 39 Доповідач Трояновська  Г. С. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 жовтня 2020 року Житомирський апеляційний суд у складі:
головуючого – судді Трояновської Г.С. 
суддів Шевчук А.М., Коломієць О.С. 

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Житомирі цивільну справу № 277/543/20 за позовом Акціонерного товариства комерційний банк  «ПриватБанк» до  ОСОБА_1 про  стягнення заборгованості  
за апеляційною скаргою Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Ємільчинського районного суду Житомирської області від 20 серпня 2020 року, ухваленого під головуванням судді Заполовського В.В. у смт. Ємільчине,

в с т а н о в и в :

У липні 2020 року Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» звернулося до суду із позовом, в якому просило стягнути з відповідачки заборгованість за кредитним договором в сумі 138 829, 01 грн.
В обґрунтування позову зазначено, що ОСОБА_1 з метою отримання банківських послуг звернулася в банк, у зв`язку із чим підписала заяву №б/н від 28.10.2010, згідно якої отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку з урахуванням його збільшення до 1400 грн., чим підтвердила свою згоду на приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку. Позивач зазначив, що вказаними Умовами та Правилами передбачено повернення тіла кредиту, процентів за користування кредитом, пені та штрафів.
Відповідач зобов`язання належним чином не виконувала, а тому станом на 31.05.2020 заборгованість за договором становить 138829, 01 гривень, з яких: 400,00 грн. – заборгованість за кредитом; 138429,01 грн. – заборгованість за відсотками у період з 28.10.2010 по 31.10.2019.
Рішенням Ємільчинського районного суду Житомирської області від 20 серпня 2020 року у задоволенні позову відмовлено.
В апеляційній скарзі АТ КБ «ПриватБанк», посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову. Зокрема зазначає, що відповідачка отримала кредитну картку, а в день відкриття рахунку 30.03.2011 вона особисто підписала Довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», в якій зазначена базова відсоткова ставка -2,5% на місяць, розмір щомісячних платежів у розмірі 7% від заборгованості, строк внесення платежів до 25 числа наступним за звітним, порядок нарахування пені тощо. Вказує, що відповідачка активувала картку та користувалася нею, що свідчить про укладення договору. Посилається на те, що суд встановив факт отримання відповідачкою кредитних коштів, проте безпідставно відмовив в задоволенні позову. Разом із тим, відмовивши і в стягненні суми відсотків, суд першої інстанції призвів до нехтування принципами платності кредитного договору, що наносить істотну шкоду усім споживачам банківських послуг.
Відзив на апеляційну скаргу не надходив. 
Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.
Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Враховуючи наведене, розгляд справи здійснюється без повідомлення учасників справи.
Розглянувши справу в межах, визначених ст. 367 ЦПК України, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з огляду на таке.
З матеріалів справи вбачається та встановлено судом, що 28.10.2010 ОСОБА_1 підписала анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку (а.с. 17).
У анкеті - заяві зазначено, що клієнт згоден з тим, що ця анкета - заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами становить між ним та банком договір про надання банківських послуг, а також, що він ознайомився та погодився з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які були надані йому для ознайомлення в письмовому вигляді.
При цьому зазначалось, що Умови та Правила надання банківських послуг розміщені на офіційному сайті Приватбанку, і позичальник зобов`язується виконувати вимоги Умов та Правил надання банківських послуг, а також регулярно ознайомлюватися з їх змінами на сайті ПриватБанку.
30.03.2011 ОСОБА_1 підписала Довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» (а.с. 18). У вказаній довідці визначено відсоткова ставка – 2,5% на місяць на залишок заборгованості, розмір щомісячних платежів у розмірі 7% від заборгованості, строк внесення платежів до 25 числа наступним за звітним, порядок нарахування пені.
Згідно розрахунку позивача у зв`язку із неналежним виконанням зобов`язань відповідачем станом на 31.05.2020 заборгованість за договором становить 138 829, 01 гривень, з яких: 400,00 грн. – заборгованість за кредитом; 138 429,01 грн. – заборгованість за відсотками у період з 28.10.2010 по 31.10.2019.
Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, виходив з того, що   судом не встановлено факту укладання кредитного договору, суми кредитної заборгованості, розміру відсотків, під які видавався кредит, та строку дії кредитного договору.
Колегія суддів не в повній мірі погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на таке.
Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ "ПриватБанк").
Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці Умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.
Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Позивач, обґрунтовуючи право вимоги, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором, посилався на Довідку про умови кредитування та на Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт " та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку.
Проте, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Витяг з Тарифів та Витяг з Умов розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку.
Роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження N 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи.
Отже в даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ "ПриватБанк" в період - з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.
Саме до такого правового висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду в постанові від 03 липня 2019 року по справі №342/180/17.
Разом з тим в матеріалах справи міститься Довідка про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», у якій визначена відсоткова ставка – 2,5% на місяць на залишок заборгованості, розмір щомісячних платежів у розмірі 7% від заборгованості, строк внесення платежів до 25 числа наступним за звітним, порядок нарахування пені (а.с.18). Зазначена довідка видана на ім`я ОСОБА_1 та підписана нею 30 березня 2011 року. 
Розрахунком заборгованості за договором б/н від 28.10.2020, укладеного між Приватбанком та клієнтом ОСОБА_1 підтверджується, що саме з 30.03.2011 відповідачка почала користуватись кредитними коштами ( 5-9).
Довідкою про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки, оформленої на ОСОБА_1 підтверджується, що старт карткового рахунку (так в довідці) відбувся 30.03.2011, кредитний ліміт встановлено у 1200грн (а.с.15). 
В подальшому сума кредитного ліміту змінювалась і 17.06.2013 року встановлено кредитний ліміт у розмірі 420грн.
Розрахунком заборгованості підтверджується, що ОСОБА_1 користувалась кредитними коштами.
Враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти у добровільному порядку ПАТ КБ «ПриватБанк» не повернуті, а також вимоги ч.2 ст. 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, банк вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів.
А тому вимоги АТ КБ «ПриватБанк» про стягнення з ОСОБА_1 400грн. тіла кредиту є обгрунтованими та підлягають до задоволення.
Що стосується вимог банку про стягнення з відповідачки процентів у сумі 138 429,01 грн, то вони є необгрунтованими з огляду на таке. 
Відповідно до положень ст. 534 ЦК України у разі недостатності суми проведеного платежу для виконання грошового зобов`язання у повному обсязі ця сума погашає вимоги кредитора у такій черговості, якщо інше не встановлено договором або законом: у першу чергу відшкодовуються витрати кредитора, пов`язані з одержанням виконання; у другу чергу сплачуються проценти і неустойка; у третю чергу сплачується основна сума боргу. 
Позивачем не доведено тієї обставини, що кошти позичальника, які спрямовувались на погашення кредиту були розподілені в першу чергу на погашення тіла кредиту, а не процентів як це передбачено вищезазначеними нормами закону. 
До того ж із розрахунку заборгованості за кредитним договором ОСОБА_1 вбачається, що відсотки погашалися (а.с.5-9).
Окрім того, банк нараховує та просить стягнути відсотки з відповідачки за період з 28.10.2010 по 31.10.2019 року.
Проте, як встановлено судом ОСОБА_1 почала користуватись кредитними коштами не з 28.10.2010 (дата заповнення анкети-заяви), а з 30.03.2011, з моменту підписання довідки про пільгове кредитування. 
Також матеріалами справи підтверджено, що термін дії картки за кредитним договором ОСОБА_1 закінчився у листопаді 2014 року (а.с.16), доказів того, що дія кредитного договору продовжена до 31.10.2019 матеріали справи не містять.         Зазначене підтверджується і розрахунком заборгованості за кредитним договором, з якого, окрім того, вбачається, що банк в односторонньому порядку підняв розмір відсоткової ставки з 30% до 34,8% та в подальшому до 43,2%, про що не було зазначено ні в анкеті-заяві, ні в довідці про умови кредитування, яка була підписана ОСОБА_1 30.03.2011.
Враховуючи наведене, колегія суддів приходить до висновку про необгрунтованість вимог банку щодо стягнення з відповідачки процентів у сумі 138 429,01 грн, а тому в цій частині у задоволенні вимог необхідно відмовити.
При цьому колегія суддів відмовляє в задоволенні вимог банку в цій частині з інших мотивів ніж суд першої інстанції.
З огляду на те, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відсутність існування між позивачем та відповідачкою кредитних правовідносин та наявності заборгованості по кредитному договору рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення.
Відповідно до п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України судові рішення у малозначних справах не підлягають касаційному оскарженню. Малозначними є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (п.1 ч.6 ст.19 ЦПК України). Дана справа є малозначною в силу вимог закону.
Керуючись ст. 268, 367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити частково.
Рішення Ємільчинського районного суду Житомирської області від 20 серпня 2020 року скасувати, ухвалити нове судове рішення.
Позов задовольнити частково.
Стягнути із ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором № б/н від 28.10.2010 в сумі 400 грн.
В решті вимог відмовити.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає оскарженню в касаційному порядку.

Головуючий                  Судді