ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 листопада 2020 року 
м. Київ
справа № 802/576/17-а
провадження № К/9901/32246/18
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
судді-доповідача Єзерова А.А., суддів: Кравчука В.М., Желєзного І.В.,
розглянув у порядку письмового провадження адміністративну справу
за касаційною скаргою  ОСОБА_1 
на постанову Вінницького окружного адміністративного суду від 26.06.2017 (суддя Воробйова І.А.) та ухвалу Вінницького апеляційного адміністративного суду від 07.09.2017 (головуючий суддя Смілянець Е.С., судді Сушко О.О., Залімський І.Г.)
у справі №802/576/17-а
за позовом ОСОБА_1 
до Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг 
про визнання дій неправомірними, зобов`язання вчинити дії, відшкодування матеріальної та моральної шкоди.
І. РУХ СПРАВИ
1.          У квітні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до Вінницького окружного адміністративного суду з позовною заявою, в якій просив: визнати неправомірними дії відповідача у доведенні Кредитної спілки «Злагода» до критичного стану; визнати акт інспекції від 07.12.2012 №34/15/4-18 ПФ необ`єктивним, виготовленим з приховуванням суттєвих недоліків про різке погіршення фінансового стану, яке після цього призвело до неплатоспроможності, свідченням відсутності нагляду, контролю і державного регулювання за діяльністю Кредитної спілки «Злагода»; зобов`язати відповідача упродовж 15-денного строку вчинити дії, спрямовані на усунення порушень; відшкодувати позивачу моральну та матеріальну шкоду, завдану неправомірними діями відповідача.
2.          Постановою Вінницького окружного адміністративного суду від 26.06.2017 у справі №802/576/17-а, залишеною без змін ухвалою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 07.09.2017, у задоволенні позову було відмовлено.
3.          Не погодившись з вказаними судовими рішенням, позивач звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просить суд постанову Вінницького окружного адміністративного суду від 26.06.2017 і ухвалу Вінницького апеляційного адміністративного суду від 07.09.2017 у справі №802/576/17-а та направити справу на новий розгляд.
4.          Від відповідача надійшов відзив на касаційну скаргу, в якому він просить суд залишити касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін.
ІІ. ОБСТАВИНИ СПРАВИ
5.          Судами першої та апеляційної інстанції встановлено, що Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг проведено інспекцію Кредитної спілки "Злагода" з питань дотримання вимог чинного законодавства у сфері запобігання та протидії легалізації (відмивання) доходів отриманих злочинним шляхом, або фінансуванню тероризму за період з 01.11.2011 по 01.11.2012.
6.          За результатами інспекції складено Акт від 07.12.2012 №34/15/4-18/ФП, яким встановлено порушення Кредитною спілкою "Злагода" вимог Закону України "Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванню тероризму" та Положення про здійснення фінансового моніторингу фінансовими установами, затвердженого розпорядженням Держфінпослуг від 05.08.2003 №25.
7.          На переконання ОСОБА_1 , акт інспекції Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг виготовлено з приховуванням суттєвих недоліків про різке погіршення фінансового стану Кредитної спілки "Злагода", що за короткий час призвело до неплатоспроможності кредитної спілки. Позивач вважає, що така ситуація склалася у зв`язку із відсутністю нагляду, контролю і державного регулювання за діяльністю Кредитної спілки "Злагода" з боку відповідача. Враховуючи викладене, звернувся до суду із відповідним позовом.
ІІІ. ОЦІНКА СУДІВ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЇ
8.          Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суди першої та апеляційної інстанції керувалися тим, що ОСОБА_1 оскаржує дії Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг з приводу проведення нею інспекції Кредитної спілки "Злагода" на предмет дотримання вимог законодавства про запобігання та протидії легалізації (відмиванню) доходів, а також здійснення фінансового моніторингу, що були вчинені на реалізацію наданих їй (відповідачу) відповідно до Закону України "Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванню тероризму" та Положення "Про Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг" від 23.11.2011 № 1070/2011 відповідних повноважень. Тобто, оскаржувані дії відповідача не створюють жодних правових наслідків для позивача, оскільки спрямовані виключно на виконання делегованих повноважень з питань перевірки дотримання Кредитною спілкою "Злагода" відповідних норм чинного законодавства у сфері фінансової діяльності, а тому не може порушити права та законні інтереси позивача в межах публічно правової сфери.
При цьому в ході розгляду справи по суті судом першої інстанції поставлялося на розгляд питання щодо проведення заміни неналежного позивача - ОСОБА_1 на належного - Кредитної спілки «Злагода», проти чого заперечив позивач. У зв`язку з чим, судом в порядку ч. 2 ст. 53 КАС України, повідомлено представника Кредитної спілки «Злагода» Луценка Ю.М. про можливість вступу спільно до участі у справі в якості третьої особи, що заявляє самостійні вимоги на предмет спору на стороні позивача. Такого бажання представник (за дорученням) не виявив.  
9.          Суд першої інстанції, з яким погодився і суд апеляційної інстанції, наголосив, що акт планової інспекції не є юридичною формою рішення і сам по собі не породжує певних правових наслідків для особи, а тому він не може бути предметом розгляду у судовому порядку.
10.          У задоволенні інших позовних вимог судом першої інстанції було відмовлено через їх похідний характер від попередніх, у задоволенні яких відмовлено.
IV. ДОВОДИ КАСАЦІЙНОЇ СКАРГИ, ВІДЗИВУ НА КАСАЦІЙНУ СКАРГУ
11.          Касаційна скарга мотивована порушенням судами попередніх інстанцій норм матеріального і процесуального права. Зокрема, позивач посилається на порушення права позивача на доступ до правосуддя внаслідок невірного тлумачення судами спірних правовідносин, а також порушення актом інспекції від 07.12.2012 №34/15/4-18 ПФ права позивача на доступ до достовірної інформації.
12.          Відповідач у запереченнях на касаційну скаргу посилається на те, що оскаржувані дії Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг не створюють жодних правових наслідків для позивача, оскільки сформовані виключно на виконання  делегованих повноважень з перевірки дотримання Кредитною спілкою «Злагода» норм законодавства у сфері фінансової діяльності і не порушують права та законні інтереси позивача у сфері публічно-правових відносин.
VІ. ОЦІНКА ВЕРХОВНОГО СУДУ
13.          Верховний Суд, перевіривши доводи касаційної скарги, у межах касаційного перегляду, визначених ст. 341 КАС України, а також, надаючи оцінку правильності застосування судами норм процесуального права у спірних правовідносинах, виходить з такого.
14.          Згідно з положенням ч. 3 ст. 211 КАС України (в редакції, чинній до 15 грудня 2017 року) та ч. 4 ст. 328 КАС України (в редакції, чинній після 15 грудня 2017 року) підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
15.          Відповідно до ч. 1, 2 та 3 ст. 159 КАС України (в редакції, чинній до 15 грудня 2017 року) та ч. 1, 2 та 3 ст. 242 КАС України (в редакції, чинній після 15 грудня 2017 року) судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
16.          Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
17.          Крім того, ст. 2 та ч. 4 ст. 242 КАС України (в редакції, чинній після 15 грудня 2017 року) встановлюють, що судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, а саме бути справедливим та неупередженим, своєчасно вирішувати спір у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
18.          У цій справі позивачем фактично оспорюються дії відповідача при проведенні інспекції, що виявилися у складанні Акту такої інспекції, у якому, на думку позивача, не зазначені всі обставини, що привели, на думку позивача, кредитну спілку до критичного стану.
19.          Акт перевірки - це документ, в якому зафіксовано факти та оціночні судження осіб, що її проводили, тому до акта можуть пред`являтися лише ті вимоги, що стосуються, доказів. Оцінка акта перевірки, в тому числі й оцінка дій службових осіб контролюючого органу щодо його складання, викладення у ньому висновків перевірки, може бути надана судом при вирішенні спору щодо оскарження рішення, прийнятого на підставі такого акта.
Акт перевірки не є правовим актом індивідуальної дії, оскільки не є актом застосування норм права та не встановлює конкретні приписи, звернені до окремої особи.
Тобто, акт перевірки - це службовий документ, який стверджує факт проведення перевірки суб`єкта господарювання і є носієм доказової інформації про виявлені порушення вимог законодавства, а визнання його протиправним не призведе до поновлення прав позивача у спірних правовідносинах.
20.          Верховний Суд погоджується з висновками судів попередніх інстанцій про те, що оскаржувані дії відповідача зі складання акту інспекції від 07.12.2012 №34/15/4-18 ПФ дії не мають правового значення у розумінні п. 1 ч. 2ст.17 КАС України, а сам вказаний акт не може порушити прав позивача, оскільки такий акт інспекції не є юридичною формою рішення і сам по собі не породжує певних правових наслідків для особи.
21.          На підтвердження цієї позиції слід наголосити на правовій позиції Верховного Суду України, викладеної у постанові від 10.09.2013 № 21-237а13, в якій Суд, досліджуючи акти перевірки фінансово-господарської діяльності платника податків зробив такий висновок: "акт перевірки не є рішенням суб`єкта владних повноважень у розумінні ст. 17 КАС, не зумовлює виникнення будь-яких прав і обов`язків для осіб, робота (діяльність) яких перевірялися, тому його висновки не можуть бути предметом спору. Відсутність спірних відносин, в свою чергу, виключає можливість звернення до суду, оскільки відсутнє право, що підлягає судовому захисту. Акт перевірки є носієм доказової інформації про виявлені контролюючим органом порушення вимог податкового, валютного та іншого законодавства суб`єктами господарювання, документом, на підставі якого приймається відповідне рішення контролюючого органу, а тому оцінка акта, в тому числі й оцінка дій службових осіб контролюючого органу щодо його складання, викладення у ньому висновків перевірки, може бути надана судом при вирішенні спору щодо оскарження рішення, прийнятого на підставі такого акта".
22.          Проте суди попередніх інстанцій помилково вважали те, що підставою для відмови є те, що немає об`єкта розгляду (так як акт інспекції не може бути предметом судового розгляду).
23.          З урахуванням викладеного, висновки судів попередніх інстанцій про відмову у позові у цій справі є частково невірними, оскільки відповідний спір взагалі не підлягає розгляду в адміністративному судочинстві.
24.          Колегія суддів звертає увагу, що доводи заявника касаційної скарги зводяться до тверджень про порушення судами права позивача на доступ до правосуддя, але такі твердження не відповідають дійсності, оскільки право на доступ до суду хоча і гарантує право на вирішення спору, але не може розцінюватися як таке, що в кінцевому підсумку призведе до задоволення позовних вимог. 
25.          Доводи скаржника про порушення його права на доступ до інформації щодо фінансової діяльності Кредитної спілки «Злагода» є необґрунтованими та не відповідають змісту заявлених позовних вимог по суті спору.
26.           За змістом положень ст. 238 КАС України суд закриває провадження у справі: якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.
27.          Згідно з ч. 1 ст. 239 Кодексу, якщо провадження у справі закривається з підстави, встановленої п. 1 ч. 1 ст. 238 цього Кодексу, суд повинен роз`яснити позивачеві, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд таких справ.
28.          Колегія суддів вважає за необхідне роз`яснити, що спір у цій справі виник з приводу незгоди позивача з актом інспекції від 07.12.2012 №34/15/4-18 ПФ, натомість судовий розгляд подібних актів не підлягає розгляду у судах жодної юрисдикції.
Керуючись ст.ст. 345, 354, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.
Постанову Вінницького окружного адміністративного суду від 26.06.2017 і ухвалу Вінницького апеляційного адміністративного суду від 07.09.2017 у справі №802/576/17-а - скасувати.
Провадження у справі №802/576/17-а - закрити.
Постанова є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач                                                                                А.А. Єзеров

Суддя                                                                                                    В.М. Кравчук

Суддя                                                                                                    І.В. Желєзний