Номер провадження: 22-ц/813/5423/20 
       Номер справи місцевого суду: 494/1636/18
       Головуючий у першій інстанції Дєтков О.Я.
       Доповідач Дрішлюк А. І.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.10.2020 року                                                                         м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
головуючого судді Дрішлюка А.І., суддів Драгомерецького М.М., Громіка Р.Д.,
при секретарі судового засідання Павлючук Ю.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Одесі справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Березівського районного суду Одеської області від 24 жовтня 2019 року в цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про збільшення розміру аліментів та стягнення недоотриманої суми аліментів, –

ВСТАНОВИВ:

11 грудня 2018 року до Березівського районного суду Одеської області надійшла позовна заява ОСОБА_2 з позовними вимогами до ОСОБА_1 про збільшення розміру аліментів та стягнення недоотриманої суми аліментів (а.с 1-11).
02 травня 2019 року заочним рішенням Березівського районного суду Одеської області (суддя ОСОБА_3 ) збільшено розмір аліментів, які стягуються з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь ОСОБА_2 , на підставі рішенням Березівського районного суду Одеської області від 06 жовтня 2008 року на утримання неповнолітньої дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , визначивши розмір аліментів у твердій грошовій сумі в розмірі 2000 гривень, але не менше 50 відсотків проживання прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно з дня пред`явлення позову до суду і до стягнення дитиною повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_3 . Стягнуто з ОСОБА_2 суму недотриманих аліментів на утримання неповнолітньої дочки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у розмірі 21570, 80 грн. Стягнуто з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 судовий збір в дохід держави 704 грн. 80 коп. (а.с 40-42).
10 липня 2019 року ОСОБА_1 звернувся із заявою про перегляд вказаного заочного рішення, посилаючись на те, що він у зв`язку з умовами праці не зміг прибути в судове засідання та з судовим рішенням не погоджується, тому просить поновити строк на подання заяви про перегляд заочного рішення, скасувати його і призначити справу до розгляду за правилами загального позовного провадження (а.с 50-58).
24 жовтня 2019 року ухвалою Березівського районного суду Одеської області (суддя Дєткова О.Я.) клопотання ОСОБА_1  про поновлення строку для подання заяви про перегляд заочного рішення Березівського районного суду Одеської області від 02 травня 2019 року та його заяву про перегляд вказаного заочного рішення залишити без задоволення (а.с 73-74).
20 січня 2020 року ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку направив апеляційну скаргу на ухвалу Березівського районного суду від 24 жовтня 2019 року. Апелянт пояснює, що не був присутній при розгляді справи, не отримував повісток оскільки не проживав за місцем реєстрації, а дізнався про існуюче заочне рішення по телефону від своєї матері. Апелянт вказує на те, що в заочному рішенні бралися до уваги пояснення лише позивачки. В подальшому ОСОБА_1 подав заяву про перегляд заочного рішення. Апелянт пояснює, що його не було повідомлено про розгляд справи, та жодних телефонограм не отримував, про що зазначено в ухвалі суду першої інстанції. Апелянт просить скасувати ухвалу Березівського районного суду Одеської області від 24 жовтня 2019 року. 
27 березня 2020 року засобами поштового зв`язку представником ОСОБА_2 – ОСОБА_6 було направлено відзив на апеляційну скаргу, у якому вона зазначає, що відповідна апеляційна скарга є необґрунтованою, безпідставною та такою, що не підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Надана апелянтом, на підтвердження його відсутності за адресою куди суд першої інстанції направляв повістки та копії судових рішень, копія довідки щодо його тимчасового місця проживання за адресою АДРЕСА_1 датована 08.10.2018 року і видана для пред`явлення за місцем вимога, а не для надання до суду, в той час як з відповідним позовом ОСОБА_7 звернулась лиже у грудня 2018 року. Окрім того, звертає увагу, що відповідну довідку відповідачем було надано лише до апеляційного суду, буз обґрунтування неможливості подання відповідного доказу до суду першої інстанції. Також представник ОСОБА_2 – ОСОБА_6 зазначає, що у матеріалах справи наявна телефонограма та витяг з журналу телефонограм, які свідчать про належне повідомлення відповідача про дату, час і місце слухання справи. На підставі наведеного, просить оскаржувану ухвалу залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.
В судовому засідання ОСОБА_2 проти задоволення апеляційної скарги заперечувала. 
Інші учасники в судове засідання не з`явилися. Про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи. 
Дослідивши матеріали цивільної справи, доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного.
Відповідно до положень ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. 
Приймаючи оскаржувану ухвалу суд першої інстанції виходив з того, що відповідач повідомлявся належно про дату, час і місце слухання справи, а саме про розгляд даної цивільної справи Березівським районним судом Одеської області 2 травня 2019 року, про що свідчить телефонограма та витяг з журналу телефонограм (а.с.33,34), отже заявник мав можливість у судовому засіданні реалізувати свої процесуальні права в стадії судового розгляду справи й доводити обґрунтованість своїх заперечень проти позову, однак, при цьому, в судове засідання не з`явився та про причини неявки суду не повідомив. Повний текст заочного рішення, згідно супровідного листа, направлений відповідачу 16 травня 2019 року та отримано ним, згідно рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, 11 червня 2019 року (а.с.48,49), тож останнім днем, відповідно до встановленого ч.3 ст.284 ЦПК України процесуального строку, для подання заяви про перегляд заочного рішення разом з клопотанням про поновлення пропущеного строку на подання заяви про перегляд заочного рішення, з врахуванням наведених положень закону, було 1 липня 2019 року. На підставі викладеного, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що клопотання відповідача про поновлення строку для подання заяви про перегляд заочного рішення за відсутністю поважних причин пропуску цього процесуального строку задоволено бути не може.
Апеляційний суд не погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.
Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожній фізичній або юридичній особі гарантовано право на розгляд судом протягом розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також, справи про адміністративне правопорушення, у якій вона є стороною.
У такий спосіб здійснюється «право на суд», яке відповідно до практики Європейського суду з прав людини включає не тільки право ініціювати провадження, але й право отримати «вирішення» спору судом (рішення у справі «Kutic v. Croatia», заява №48778/99).
Україна як учасниця Конвенції повинна створювати умови для забезпечення доступності правосуддя як загальновизнаного міжнародного стандарту справедливого судочинства.
Рішеннями Європейського суду з прав людини визначено, що право на доступ до суду має «застосовуватися на практиці і бути ефективним» (рішення у справі Bellet v. France від 4 грудня 1995 року). Для того, щоб право на доступ було ефективним, особа «повинна мати реальну можливість оскаржити дію, що порушує його права» (рішення у справах «Bellet v. France» та «Nunes Dias v. Portugal»).
Суворе трактування національним законодавством процесуального правила (надмірний формалізм) можуть позбавити заявників права звертатись до суду (рішення у справі «Perez de Rada Cavanilles v. Spain»).
Також Європейським судом з прав людини зазначено, що «надмірний формалізм» може суперечити вимозі забезпечення практичного та ефективного права на доступ до суду згідно з пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Це зазвичай відбувається у випадку особливо вузького тлумачення процесуальної норми, що перешкоджає розгляду скарг заявника по суті, із супутнім ризиком порушення його чи її права на ефективний судовий захист (рішення у справах «Zubac v. Croatia», «Beles and Others v. the Czech Republic», №47273/99, пп. 50-51 та 69, та «Walchli v. France», № 35787/03, п. 29).
При цьому Європейський суд з прав людини провів лінію між формалізмом та надмірним формалізмом. Так, формалізм є явищем позитивним та необхідним, оскільки забезпечує чітке дотримання судами процесу. Надмірний же формалізм заважає практичному та ефективному доступу до суду. Формалізм не є надмірним, якщо сприяє правовій визначеності та належному здійсненню правосуддя.
Отже, як зазначила Велика Палата Верховного Суду у своєму рішенні від 5 грудня 2018 року (справа №11-989заі18) згідно з практикою Європейського суду з прав людини, реалізуючи положення Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, необхідно уникати занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише і фактичним, але і реальним. Надмірний формалізм при вирішені питання щодо прийняття позовної заяви або скарги - є порушенням права на справедливий судовий захист.
Як вбачається з матеріалів справи, заочне рішенням Березівського районного суду Одеської області від 02 травня 2019 року відповідачем, згідно рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення було отримано за місцем його реєстрації ( АДРЕСА_2 ) 11 червня 2019 року (а.с.49).
Частиною 2 ст.284 ЦПК України передбачено, що заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Отже, момент початку перебігу строку подання заяви про перегляд заочного рішення законодавець пов`язує з фактом його проголошення.
Відповідно до порядку і строку подання заяви про перегляд заочного рішення, встановлених ч.3 ст.284 ЦПК України, учасник справи, якому повне заочне рішення не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд – якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Частиною 4 ст. 287 ЦПК України встановлено, що у разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Пунктом 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2008 року № 12 «Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку» роз`яснено, що відповідно до ст.ст. 231, 232 ЦПК України (в редакції закону, що діяла до 15 грудня 2017 року) оскарження заочного рішення відповідачем в апеляційному порядку може мати місце лише в разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення та в разі ухвалення повторного заочного рішення. В іншому випадку апеляційний суд відмовляє в прийнятті апеляційної скарги.
03 липня 2019 року засобами поштового зв`язку ОСОБА_1 до Березівського районного суду Одеської області заяву про перегляд заочного рішення.
Так суд першої інстанції, вирішуючи питання про поновлення пропущеного строку на подання заяви про перегляд заочного рішення, враховуючи пропуск відповідачем, встановлено ч. 3 ст. 284 ЦПК України строку тільки на два дні, занадто формально підійшов до оцінки обставин, що, враховуючи існування для відповідачів спеціального правового механізму апеляційного оскарження заочного рішення, за яким відповідач може оскаржити в апеляційному порядку заочне рішення тільки якщо суд залишив заяву про перегляд заочного рішення без задоволення, позбавило ОСОБА_1 права на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції.
За таких обставин, оскільки оскаржувана ухвала суду перешкоджає подальшому провадженню у справі та позбавляє права на апеляційне оскарження судового рішення, а також не відповідає вимогам законності та обґрунтованості, то вона підлягає скасуванню.
Між тим, апеляційний суд звертає увагу на наступне, як вбачається з матеріалів справи, 01 травня 2019 року ОСОБА_1 було направлено заперечення на позовну заяву, у якому відповідач зазначає, що у провадження Березівського районного суду Одеської області знаходиться цивільна справа №494/1636/18, ухвалу про відкриття провадження по якій він отримав у кінці квітня. Відтак, апеляційний суд критично відноситься до доводів апелянта щодо його необізнаності про існування відповідної позовної зави, як до таких, що спростовуються матеріалами справи (а.с. 43-47). 
Окрім того, апеляційний суд погоджується з зауваженнями позивача, викладеними у відзиві на апеляційну скаргу щодо неналежності як доказу наданої апелянтом довідки, виданої Білокриницькою СР 08.10.2018 року.
Щодо інших доводів апеляційної скарги, Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). 
Таким чином, у зв`язку з вищевикладеним, враховуючи, що доводи апеляційної скарги знайшли своє часткове підтвердження, оскільки оскаржувана ухвала суду перешкоджає подальшому провадженню у справі та позбавляє права на апеляційне оскарження судового рішення, а також не відповідає вимогам законності та обґрунтованості та дійшов передчасного висновку щодо неможливості поновлення строку строку для подання заяви про перегляд заочного рішення, апеляційний суд на підставі ст. 379 ЦПК України задовольняє апеляційну скаргу, оскаржувану ухвалу скасовує та направляє справу до суду першої інстанції для продовження розгляду. 
На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 379, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Одеський апеляційний суд,
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – задовольнити. 
Ухвалу Березівського районного суду Одеської області від 24 жовтня 2019 року – скасувати. Справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.
Постанова Одеського апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та подальшому оскарженню не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду                                 А.І. Дрішлюк

Р.Д. Громік

М.М. Драгомерецький