УКРАЇНА 
Житомирський апеляційний суд 

Справа №296/6168/19 Головуючий у 1-й інст. Маслак В. П. 
Категорія 39 Доповідач Трояновська  Г. С. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 жовтня 2020 року Житомирський апеляційний суд у складі:
головуючого – судді Трояновської Г.С.
суддів: Миніч Т.І., Павицької Т.М.,
розглянувши в порядку письмового провадження в м. Житомирі цивільну справу № 296/6168/19 за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором
за апеляційною скаргою Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на заочне рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 22 травня 2020 року, ухваленого під головуванням судді Маслак В.П.,
в с т а н о в и в:
У червні 2019 року Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» звернулось до суду із позовом, в у якому просило стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за кредитним договором в сумі 21 848,48 грн.
В обґрунтування позову зазначено, що ОСОБА_1 з метою отримання банківських послуг звернувся в банк, у зв`язку із чим підписав заяву №б/н від 19.03.2008, згідно якої отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку у розмірі 7200 грн., чим підтвердив свою згоду на приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку.
Своїм підписом у заяві відповідач підтвердив, що підписана ним заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua складає договір про надання банківських послуг.
Відповідач взяті на себе зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконував, внаслідок чого станом на 13.05.2019 року утворилася заборгованість у розмірі 21 848,48 грн., з яких: 8692,61 грн. – заборгованість за тілом кредиту, 4895,14 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредиту, 6194,30 грн. нарахована пеня за прострочене зобов`язання, 787,93 грн. - пеня за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн., 250,00 грн. - штраф (фіксована частина), 1028,50 грн. - штраф (процентна складова).
Рішенням Корольовського районного суду м. Житомира від 22 травня 2020 року позов задоволено частково.
Стягнуто із ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» заборгованість за тілом кредиту в сумі 7000,00 грн.
В решті позову відмовлено.
Вирішено питання розподілу судових витрат.
В апеляційній скарзі Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк», посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати в частині незадоволених позовних вимог та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову.
Зазначає, що судом першої інстанції не враховано, що відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті складає між ним та Банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві, копії Витягу з «Умов та правил надання банківських послуг» та Витягу з «Тарифів Банку». У виписці по руху коштів чітко прослідковується використання відповідачем кредитних коштів, їх зняття в банкоматах та розрахунки за різні послуги. Вказує, що банківська виписка має статус первинного документу, що підтверджено Переліком типових документів, затвердженим наказом Мін`юсту від 12.04.2012 № 578/5. 
Відзив на апеляційну скаргу не надходив.
Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.
Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Враховуючи наведене, розгляд справи здійснюється без повідомлення учасників справи.
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з таких підстав.
Судом встановлено, що 29.02.2008 ОСОБА_1 підписав заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку.
У заяві зазначено, що відповідач ознайомився та погодився з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які були надані йому для ознайомлення в письмовому вигляді.
В заяві позичальника, підписаною відповідачем, визначено бажаний кредитний ліміт у розмірі 7000 грн. (а.с.63), згідно довідки АТ КБ «ПриватБанк» кредитний ліміт 27.10.2016р. було збільшено до 8000грн. (а.с. 61). На цьому наголошується в апеляційній скарзі.
Згідно розрахунку позивача у зв`язку із неналежним виконанням зобов`язань відповідачем станом на 13.05.2019 року заборгованість за договором становить 21 848,48 грн., з яких: 8692,61 грн. – заборгованість за тілом кредиту, 4895,14 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредиту, 6194,30 грн. нарахована пеня за прострочене зобов`язання, 787,93 грн. - пеня за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн., 250,00 грн. - штраф (фіксована частина), 1028,50 грн. - штраф (процентна складова).
Задовольняючи частково позовні вимоги Банку та стягуючи з відповідача заборгованість за тілом кредиту в розмірі 7000,00 грн., суд першої інстанції виходив з того, що позивачем фактично отримані та використані кредитні кошти в добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк» не повернуті.
Колегія суддів частково погоджується із висновками суду першої інстанції, виходячи з таких мотивів.
Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ "ПриватБанк").
Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці Умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.
Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.
Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.
Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив стягнути заборгованість за простроченим тілом кредиту, пеню та штрафи.
Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором, посилався на Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт" та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку.
При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Витяг з Тарифів та Витяг з Умов розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, сплати процентів за користування кредитними коштами, стягнення пені та штрафів, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви, розмірах і порядках нарахування.
Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження N 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи.
Отже в даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ "ПриватБанк" в період - з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.
За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату пені та штрафів, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.
З урахуванням зазначеного, колегія суддів вважає, що відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з відповідачем АТ КБ "ПриватБанк" дотримався вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону № 1023-XII про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, які вважав узгодженими банк.
Інший висновок не відповідав би принципу справедливості, добросовісності та розумності та уможливив покладання на слабшу сторону - споживача невиправданий тягар з`ясування змісту кредитного договору.
Саме до такого правового висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду в постанові від 03 липня 2019 року по справі №342/180/17, який обґрунтовано врахував суд першої інстанції вирішуючи даний спір.
Вирішуючи спір, суд першої інстанції у своєму рішенні зазначив, що в матеріалах справи відсутні докази, які свідчать що сторони у письмовій формі досягли згоди щодо збільшення кредитного ліміту до 8000 грн., а тому в банку відсутні правові підстави для вимоги про стягнення суми кредиту, яка перевищує суму кредиту встановленого та погодженого сторонами у письмовому договорі.
Колегія суддів не може погодитись із таким висновком районного суду, оскільки у підписаній ОСОБА_1 заяві міститься умова, відповідно до якої Банк має право у будь-який момент збільшити, зменшити чи скасувати кредитний ліміт (а.с. 63 зворот).
У довідці про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної карти оформленої на ОСОБА_1 ( НОМЕР_1 ) міститься інформація про те, що 27.10.2016 року кредитний ліміт за згаданою карткою було збільшено до 8000,00 грн. (а.с. 61).
Однак, у виписці про рух коштів, що надана Банком як доказ, даних про зміну кредитного ліміту до зазначеного розміру не має.
За наведеного, колегія суддів критично оцінює доводи апеляційної скарги про збільшення відповідачу кредитного ліміту до 8000,00 грн.
Суд першої інстанції на вказані обставини належним чином уваги не звернув, проте дійшов обґрунтованого висновку про стягнення з відповідача фактично отриманих кредитних коштів в межах кредитного ліміту в сумі 7000,00 грн. 
Крім цього, колегія суддів зазначає, що відсутність тлумачення такого поняття як "заборгованість за простроченим тілом кредиту" позбавляє суд можливості покладати на споживача банківських послуг відповідальність по їх сплаті, оскільки при цьому буде порушуватися принцип юридичної (правової) визначеності, який визначає якість законодавства, однозначність та точність формулювання правових норм.
Так, в даному випадку позивачем не наведено чітких, однозначних та зрозумілих норм закону, на підставі яких ним було пред`явлено вимогу про стягнення заборгованості за простроченим тілом кредиту, та які б слугували достатньою правовою підставою для її задоволення.
Водночас, колегія суддів не може погодитись із рішення суду в частині відмови у стягненні із ОСОБА_1 на користь Банку штрафів – фіксованої частини та процентної складової.
Відповідно до підписаної відповідачем заяви від 29.02.2008 року про отримання кредиту, у разі порушення позичальником термінів платежів за будь-яким із грошових зобов`язань, передбачених цим договором більше ніж на 120 днів, у зв`язку з чим Банк змушений буде звернутися до суду, позичальник зобов`язаний сплатити банку штраф у розмірі 250 грн. + 5 % від суми позову (а.с. 63 зворот).
За наведеного, вимоги позову у цій частині є обґрунтованими.
Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язанням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки (п. 3 частини 1 статті 611 ЦК України).
Неустойкою (штрафом, пенею) як одним із видів забезпечення виконання зобов`язання відповідно до статті 549 ЦК України є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.
Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання (частина 2 статті 549).
Право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання (частина 1 статті 550).
Норма частини 2 статті 549 ЦК України є імперативною, а відтак передбачений нею порядок обчислення штрафу не може бути зміненим за згодою сторін, в тому числі шляхом встановлення його розміру в залежності від суми лише заявленої, а не визнаної й встановленої судом суми заборгованості.
Суд наголошує, що підставою виникнення права на неустойку (штраф) і його стягнення (виникнення забезпечувального зобов`язання) може бути лише невиконання або неналежне виконання основного грошового зобов`язання, а розмір штрафу залежить від суми такого невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання, яка має бути достовірно встановленою.
Враховуючи, що вимоги Банку про стягнення заборгованості за кредитним договором є доведеними на суму 7000,00 грн., колегія суддів приходить до висновку, що із ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» належить стягнути 250,00 грн. штрафу (фіксована частина) та 350,00 грн. (7000,00 грн. х 5%) штрафу (процентна складова).
А тому, рішення суду першої інстанції у цій частині підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення позову.
В решті рішення суду слід залишити без змін.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Позов задоволено на 34,78 %, апеляційну скаргу – на 4 %, а тому із ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» належить стягнути 668,12 грн. за подання позовної заяви та 115,26 грн. за подання апеляційної скарги.
Відповідно до п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України судові рішення у малозначних справах не підлягають касаційному оскарженню. Малозначними є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (п.1 ч.6 ст.19 ЦПК України). Дана справа є малозначною в силу вимог закону.
Керуючись ст. 268, 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд
п о с т а н о в и в :
Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити частково.
Заочне рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 22 травня 2020 року в частині відмови у задоволенні вимог про стягнення штрафів (фіксованої частини та процентної складової) скасувати та ухвалити у цій частині нове судове рішення про часткове задоволення позову.
Стягнути із ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» 250,00 грн. штрафу (фіксована частина) та 350,00 грн. штрафу (процентна складова).
В решті рішення залишити без змін.
Стягнути із ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» 668,12 грн. за подання позовної заяви та 115,26 грн. за подання апеляційної скарги, а всього 783,38 грн.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає оскарженню в касаційному порядку.

Головуючий                          Судді