ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 грудня 2020 року	Львів	Справа № 500/370/19 пров. № А/857/7474/20	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:
головуючого судді                                                  Коваля Р.Й.,
суддів                                                                       Гуляка В.В.,
                                                                                 Гудима Л.Я.,
з участю секретаря судового засідання                Марцинковської О.М.,  
позивача                                                                    ОСОБА_1 ,
представника позивача                                           Микитовича П.М.,   
представника відповідача та апелянта                  Вівчарівського В.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 13 червня 2019 року (прийняте у м. Тернополі суддею Мандзієм О.П.; складене у повному обсязі 14 червня 2019 року) в адміністративній справі № 500/370/19 за позовом ОСОБА_1 до Верховинської селищної ради Верховинського району Івано-Франківської області   про визнання дій протиправними,

                                                   В С Т А Н О В И В :

У лютому 2019 року ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до Тернопільського окружного адміністративного суду із цим позовом та, з урахування заяви про уточнення позовних вимог і ухвали суду про залишення без розгляду частини позовних вимог, просив: визнати протиправною бездіяльність Верховинської селищної ради Верховинського району Івано-Франківської області (далі – відповідач, Верховинська селищна рада) щодо невключення до генерального плану смт. Верховина дороги (проїзду) до орендованої ним земельної ділянки, площею 0,0162 га по АДРЕСА_1 , по наявному під`їзному шляху з АДРЕСА_1 .
Позовні вимоги обґрунтував тим, що проїзд до його приміщення та орендованої земельної ділянки здійснювався через землі загального користування Верховинської селищної ради. Через невизначеність та відсутність чітких меж проїзду при його використанні між власниками суміжних земельних ділянок виникають взаємні перешкоди у доступах до власних об`єктів нерухомості. Він неодноразово звертався до відповідача з проханням включити до генерального плану смт. Верховина дорогу до орендованої земельної ділянки площею 0,0162 га по АДРЕСА_1 по наявному під`їзному шляху, згідно з викопіюванням з генерального плану населеного пункту смт. Верховина. Відповідач це питання не вирішив, що є підставою для звернення до суду з цим позовом.

Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 13 червня 2019 року позов задоволено.

Не погодившись із цим рішенням, його оскаржив ОСОБА_2 , який вважає, що рішення суду першої інстанції прийняте в результаті неповного з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; невідповідності висновків, викладених у рішення суду першої інстанції, обставинам справи; з порушенням норм процесуального права та неправильного застосування норм матеріального права, що є підставою для скасування рішення. Тому просив скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог у повному обсязі.
Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що спір у цій справі є цивільно-правовим, так як фактично стосується перешкод в користуванні ОСОБА_1 земельною ділянкою, а не є спором між учасниками публічно-правових відносин; кінцевою метою цього позову є встановлення права проїзду ОСОБА_1 через земельну ділянку, яка перебуває в його користуванні. Також суд першої інстанції не встановив предмет та характер спірних правовідносин, не врахував, що генеральний план смт. Верховина розроблено та погоджено Верховинською селищною радою у повній відповідності до передбаченого законодавством порядку. А позивач мав право у передбаченому порядку та строки внести свої пропозиції до вказаного генерального плану, проте таким не скористався. Тобто є безпідставними його покликання на протиправну бездіяльність відповідача щодо неврахування його пропозицій. Також не доведено обставини існування вказаного проїзду, що суд першої інстанції помилково вважав встановленим.

На вказану апеляційну скаргу позивач подав відзив, у якому погодився з висновками суду першої інстанції, а доводи апелянта вважав безпідставними.

У судовому засіданні представник апелянта підтримав вимоги апеляційної скарги із аналогічних підстав; просить апеляційну скаргу задовольнити. Позивач та його представник, вважаючи рішення суду першої інстанції законним та обгрунтованим, просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції – без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового розгляду, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів дійшла переконання, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Як встановлено судом, ОСОБА_1 є власником павільйону хімчистки за адресою: АДРЕСА_1 , площею 88,3 кв. м на підставі договору купівлі-продажу від 06.11.2008, укладеного з управлінням майном спільної власності територіальних громад Верховинського району Івано-Франківської області, що підтверджено витягом про державну реєстрацію прав обласного комунального підприємства "Коломийське міськрайонне бюро технічної інвентаризації" № 29605325 від 08.04.2011 (а.с. 13, 32).
На підставі рішення Верховинської селищної ради від 02.08.2011 між Верховинською селищною радою та ОСОБА_1 23.06.2014 укладено договір оренди земельної ділянки, площею 0,0162 га, для обслуговування приміщення хімчистки, яка знаходиться в АДРЕСА_1 , строком на 5 років, яку ОСОБА_1 прийняв на підставі акта передачі земельної ділянки від 23.06.2014 (а.с. 34 - 35). 
Також ОСОБА_1 є власником 1/2 частки житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 668,2 кв. м, на підставі договору про поділ спільного майна подружжя від 11.10.2018, укладеного з ОСОБА_3 , що підтверджено витягом про державну реєстрацію прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 141119641 від 11.10.2018 (а.с. 177, 178).
Згідно рішення Верховинської селищної ради від 22.03.2018 між Верховинською селищною радою і ОСОБА_2 04.05.2018 укладено договір оренди земельної ділянки, площею 0,0794 га, для будівництва та обслуговування будівель закладів побутового обслуговування (для викупленої будівлі (лазня) в АДРЕСА_1 , строком на 5 років; відповідно до акта передачі земельної ділянки від 04.05.2018 вказану ділянку Верховинська селищна рада передала йому в строкове платне володіння і користування на 5 років для будівництва та обслуговування будівель закладів побутового обслуговування, для викупленої будівлі (лазня) за вказаною адресою (а.с. 54, 68 - 72, 73).
ОСОБА_1 неодноразово звертався до відповідача з проханням відобразити в генеральному плані смт. Верховина, який розроблявся, заїзду до орендованої земельної ділянки по наявному під`їзному шляху з АДРЕСА_1 , за результатами розгляду яких Верховинська селищна рада інформувала, що місцеві проїзди та під`їзди до житлових будинків не враховуються на стадії генерального плану населеного пункту та необхідність розробити детальний план території в масштабі 1:500, у якому буде враховано існуючу ситуацію і розроблено під`їзди до будівель (а.с. 49 - 52, 168).
Листом від 18.09.2018 № Ш-47 за результатами розгляду звернення від 07.09.2018 Верховинська селищна рада повідомила, що під`їзна дорога в вул. Витвицького до орендованої земельної ділянки не вказана в генеральному плані забудови селища, також згідно норм ДБН 360-92 відстань проїзду від стін житлових чи громадських будинків має бути не менше 5 метрів і тому рішенням сесії Верховинської селищної ради земельна ділянка надана в оренду ОСОБА_2 для обслуговування лазні. Комісія з питань агропромислового комплексу, земельних відносин, екології та раціонального природокористування пропонувала ОСОБА_1 проїзд через дерев`яний місток, а в разі незгоди звернутись з заявою до виконкому селищної ради щодо надання дозволу облаштування заїзду до орендованої земельної ділянки; аналогічна інформація викладена у листі від 06.11.2018 №ш-56 (а.с. 61, 62, 136).
18.09.2018 ОСОБА_1 знову звернувся до відповідача з заявою про вказання дороги до власної земельної ділянки в АДРЕСА_1 по наявному під`їзному шляху у зв`язку з розробкою генерального плану, за результатами розгляду якої Верховинська селищна рада рішенням від 21.09.2018 № 174-23/2018 доручила спеціалістами селищної ради спільно з депутатською комісією з питань розвитку агропромислового комплексу та земельних відносин, екології та раціонального природокористування довивчити це питання і подати пропозиції на розгляд чергової сесії селищної ради (а.с. 38, 39).
Листом від 05.10.2018 № 239/02-15/06 Верховинська селищна рада надала розробнику генерального плану протокол засідання комісії від 18.09.2018 щодо обговорення генерального плану смт. Верховина та с. Віпче з переліком питань які необхідно внести до цього розробленого проєкту), а листом від 22.12.2018 № 310/02-15/06 надіслала проект генерального плану смт. Верховина та с. Віпче з поправками, розглянутий депутатською комісією, де було виявлено невідповідності, які просили внести та поправити згідно поданих картографічних матеріалів (а.с. 63 - 65, 66).
Рішенням Верховинської селищної ради від 12.02.2019 № 202-25/2019 затверджено генеральний план смт. Верховина Верховинського району Івано-Франківської області, згідно якого дороги (проїзду) до орендованої земельної ділянки ОСОБА_1 по АДРЕСА_1 по наявному під`їзному шляху з вул. Витвицького смт. Верховина так і не відображено (а.с. 67, 81 - 84).
Не погодившись з такою бездіяльністю органу місцевого самоврядування, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Приймаючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції мотивував його тим, що враховуючи встановлені обставини і зважаючи на конституційне повноваження органів місцевого самоврядування самостійно вирішувати питання місцевого значення шляхом прийняття рішень, що є обов`язковими до виконання на відповідній території, невключення до генерального плану смт. Верховина дороги (проїзду) до орендованої земельної ділянки позивача по АДРЕСА_1 , по наявному під`їзному шляху з вул. Витвицького смт. Верховина, свідчить про допущення протиправної бездіяльності, в контексті положень частини другої статті 2 КАС України, яка призвела до порушення прав позивача.

Такі висновки суду першої інстанції, на переконання колегії суддів апеляційного суду, відповідають нормам матеріального права, фактичним обставинам справи і є правильними з огляду на таке.

Згідно зі статтею 39 Земельного кодексу України використання земель житлової та громадської забудови здійснюється відповідно до генерального плану населеного пункту, іншої містобудівної документації плану земельно-господарського устрою з дотриманням будівельних норм, державних стандартів і норм.

Відповідно до пункту 42 частини першої статті 26 Закону України «Про місцеве самоврядування» виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються такі питання: затвердження в установленому порядку місцевих містобудівних програм, генеральних планів забудови відповідних населених пунктів, іншої містобудівної документації.

Правові та організаційні основи містобудівної діяльності і спрямований на забезпечення сталого розвитку територій з урахуванням державних, громадських та приватних інтересів встановлює Закон України «Про регулювання містобудівної діяльності», відповідно до частини першої статті 2 якого планування і забудова територій - діяльність державних органів, органів місцевого самоврядування, юридичних та фізичних осіб, яка передбачає: прогнозування розвитку територій; забезпечення раціонального розселення і визначення напрямів сталого розвитку територій; обґрунтування розподілу земель за цільовим призначенням; взаємоузгодження державних, громадських та приватних інтересів під час планування і забудови територій; визначення і раціональне взаємне розташування зон житлової та громадської забудови, виробничих, рекреаційних, природоохоронних, оздоровчих, історико-культурних та інших зон і об`єктів; встановлення режиму забудови територій, на яких передбачено провадження містобудівної діяльності; розроблення містобудівної та проектної документації, будівництво об`єктів; реконструкцію існуючої забудови та територій; збереження, створення та відновлення рекреаційних, природоохоронних, оздоровчих територій та об`єктів, ландшафтів, лісів, парків, скверів, окремих зелених насаджень; створення та розвиток інженерно-транспортної інфраструктури; створення безперешкодного життєвого середовища для осіб з обмеженими фізичними можливостями та інших маломобільних груп населення; проведення моніторингу забудови; ведення містобудівного кадастру; здійснення контролю у сфері містобудування.

Відповідно до частини першої статті 8 і частини першої статті 16 цього Закону планування територій здійснюється на державному, регіональному та місцевому рівнях відповідними органами виконавчої влади, Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим та органами місцевого самоврядування.
Планування територій на місцевому рівні здійснюється шляхом розроблення та затвердження генеральних планів населених пунктів, планів зонування територій і детальних планів території, їх оновлення та внесення змін до них.

Відповідно до частин першої другої, восьмої та десятої статті 17 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» генеральний план населеного пункту є основним видом містобудівної документації на місцевому рівні, призначеної для обґрунтування довгострокової стратегії планування та забудови території населеного пункту.
Генеральний план населеного пункту розробляється та затверджується в інтересах відповідної територіальної громади з урахуванням державних, громадських та приватних інтересів.
Для населених пунктів з чисельністю населення до 50 тисяч осіб генеральні плани можуть поєднуватися з детальними планами всієї території таких населених пунктів.
Строк дії генерального плану населеного пункту не обмежується.
Генеральні плани населених пунктів та зміни до них розглядаються і затверджуються відповідними сільськими, селищними, міськими радами на чергових сесіях протягом трьох місяців з дня їх подання.

Як встановлено судом і зазначено вище, позивач неодноразово звертався до відповідача стосовно організації під`їзду з АДРЕСА_1 до орендованої земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом відображення дороги в генеральному плані смт. Верховина.
Наявність цього проїзду підтверджено, зокрема:
- листом відділу містобудування та архітектури Верховинської районної державної адміністрації Івано-Франківської області від 05.08.2015 № 36/01-11/24 у якому вказано, що згідно генерального плану смт. Верховина, затвердженого рішенням Верховинської селищної ради від 03.08.2007, вулиця загального користування, як і під`їзд або проїзд до допоміжних приміщень, перед центральним входом у приміщення лазні по АДРЕСА_1 , що належить на праві власності ОСОБА_2 , не передбачено. Разом з цим, заїзд зі сторони АДРЕСА_1 до пральні котельні (лазні), хімчистки та допоміжних будівель, які були частиною єдиного банно-прального комбінату дійсно існував (а.с. 116);
- пояснювальною запискою до проектних пропозицій реконструкції, викупленого приміщення пральні під житловий будинок в АДРЕСА_1 , де зазначено, що під`їзд до житлового будинку здійснюється з АДРЕСА_1 з обох сторін будівлі. Рішенням Верховинської селищної ради № 43 від 26.12.2008 дозволено ОСОБА_3 реконструкцію викупленої будівлі під житлове будівництво на вказаній земельній ділянці (а.с. 157, 158).
- листами відповідача від 07.08.2009  № 285 та 07.08.2009 № 286 (а.с. 161 - 164).

Вказані обставини були предметом судового розгляду, за результатом чого рішенням апеляційного суду Івано-Франківської області від 30.11.2015 у справі № 340/805/14-ц, залишеним без змін ухвалою Вищого спеціалізованого суду України від 09.03.2016, в позові ОСОБА_2 в частині вимог про зобов`язання ОСОБА_3 усунути перешкоди позивачу в користуванні земельною ділянкою, що знаходиться в його користуванні на підставі договору оренди, шляхом заборони проїжджати та проходити по ній та надання проходу шириною 2 м для обслуговування котельні придбаної ним лазні відмовлено  (а.с. 137 - 145), 146-148),
Тобто, цим рішенням встановлено, що заїзд, яким користуються ОСОБА_1 та ОСОБА_3 для під`їзду до викуплених приміщень, існував.

Листом від 18.09.2018 № Ш-47 за результатами розгляду звернення від 07.09.2018 та листом від 06.11.2018 № ш-56 відповідач повідомляв, що під`їзна дорога в вул. Витвицького до орендованої земельної ділянки не вказана в генеральному плані забудови селища, а згідно норм ДБН 360-92 відстань проїзду від стін житлових чи громадських будинків має бути не менше 5 метрів і тому рішенням Верховинської селищної ради земельна ділянка надана в оренду ОСОБА_2 для обслуговування лазні. Комісія з питань агропромислового комплексу, земельних відносин, екології та раціонального природокористування пропонувала ОСОБА_1 проїзд через дерев`яний місток, а в разі незгоди звернутись з заявою до виконкому селищної ради щодо надання дозволу облаштування заїзду до орендованої земельної ділянки. Аналогічного змісту інформація викладена і у листі (а.с. 61, 62, 136).

Проте, за змістом листа Верховинського районного відділу управління ДСНС України в Івано-Франківській області від 15.05.2019 № 196/22-23 дерев`яний перехід, який проходить через річку Бречник, знаходиться в аварійному стані, що не дасть змоги пожежним автомобілям дістатись до місця виклику. З вул.Витвицького, де згідно будівельних норм існує під`їзд до будівель за адресою: АДРЕСА_1 та АДРЕСА_1 самовільно перекрито дерев`яною огорожею, що не дасть змоги пожежним автомобілям прибути до місця виклику чи надзвичайної ситуації (події) (а.с. 131 - 135).
З огляду на відсутність належних доказів суд дійшов висновку про неможливість проїзду по цьому дерев`яному переходу (містка) пожежного та приватного транспорту.

Позивач 18.09.2018 вкотре звернувся з заявою про вказання дороги до власної земельної ділянки в АДРЕСА_1 по наявному під`їзному шляху у зв`язку з розробкою генерального плану, проте за результатами розгляду цієї заяви відповідач рішенням від 21.09.2018 № 174-23/2018 доручив спеціалістам селищної ради спільно із депутатською комісією з питань розвитку агропромислового комплексу та земельних відносин, екології та раціонального природокористування довивчити це питання та подати пропозиції на розгляд чергової сесії селищної ради та рішенням № 195-24/2018 від 06.12.2018 включено в проект змін в генеральний план смт. Верховина (а.с. 38, 39, 67).
Також листом від 22.12.2018 № 310/02-15/06 відповідач надсилав розробнику генерального плану проєкт генерального плану смт. Верховина та с. Віпче з поправками, розглянутий депутатською комісією, де було виявлено невідповідності, які просили внести та поправити згідно поданих картографічних матеріалів, зокрема забрати запроектовану дорогу указати, існуючий під`їзд до земельних ділянок за адресою АДРЕСА_1 та АДРЕСА_1 (а.с. 66).
Проте, як видно з генерального плану смт. Верховина Верховинського району Івано-Франківської області, затвердженого 12.02.2019 рішенням відповідача № 202-25/2019, дороги (проїзду) до орендованої земельної ділянки ОСОБА_1 по АДРЕСА_1 по наявному під`їзному шляху з вул. Витвицького смт. Верховина не відображено (а.с. 67, 81 - 84).

Тобто, відповідач не вчинив необхідних дій та не прийняв належних рішень на неодноразові звернення позивача що організації під`їзду з вул. Витвицького смт. Верховина до орендованої ним земельної ділянки, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом відображення дороги в генеральному плані смт. Верховина, наявність якої підтверджується як матеріалами справи, так і зазначеними вище висновками апеляційного суду Івано-Франківської області, викладеними в рішенні від 30.11.2015 у справі № 340/805/14-ц, в частині відсутності правових підстав заборони проїжджати та проходити по ній, та не вчинив необхідних дій та не прийняв належних рішень для виконання вимог Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» щодо розроблення генерального плану населеного пункту в інтересах відповідної територіальної громади з урахуванням державних, громадських та приватних інтересів, зокрема публічного обов`язку місцевої ради на забезпечення доїзду до будівлі ОСОБА_1 пожежного та приватного транспорту.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини другої статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Всупереч цим приписам відповідач, який є суб`єктом владних повноважень, не надав до суду належних та достатніх доказів на підтвердження правомірності своїх дій.

З огляду на зазначені норми законодавства та встановлені у справі обставини колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції в тому, що відповідач у спірних правовідносинах діяв всупереч зазначеним приписам та без дотримання вимог, які визначені для суб`єкта владних повноважень частиною другою статті 2 КАС України, що є підставою для задоволення позову у визначений позивачем спосіб.

Покликання апелянта на незаконність такого проїзду спростовуються зазначеними вище і дослідженими в судовому засіданні доказами, як і покликання на те, що позивач не скористався своїм правом на внесення пропозицій до генерального плану смт. Верховина; недоведеність обставин існування вказаного вище проїзду та правомірність дій відповідача у спірних правовідносинах.
Також безпідставними є покликання апелянта на цивільно-правовий характер спору, оскільки предметом цього спору є відносини позивача із суб`єктом владних повноважень щодо неналежного виконання останнім своїх функцій.
За таких обставин колегія суддів приходить до переконання, що місцевий суд повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює, та погоджується з висновком суду першої інстанції про необхідність задоволення позовних вимог.
Статтею 316 КАС України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду – без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З урахуванням викладеного, рішення суду першої інстанції є законним, доводи апеляційної скарги зроблених судом першої інстанції висновків не спростовують, тому підстави для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції відсутні.   
Керуючись ст.ст. 229, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

                                                   П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 13 червня 2019 року в адміністративній справі № 500/370/19 – без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. 

Головуючий суддя	 	Р. Й. Коваль 	
судді	 	В. В. Гуляк 	
 	 	Л. Я. Гудим 	
Постанова складена у повному обсязі 04 грудня 2020 року.
Виготовлено з автоматизованої системи документообігу суду