ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Справа № 601/2452/19	Головуючий у 1-й інстанції Мочальська В.М. 	
Провадження № 22-ц/817/864/20 	Доповідач - Бершадська Г.В.	
Категорія - 304090000   	  	

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 листопада 2020 року         м. Тернопіль
Тернопільський апеляційний суд в складі: 
головуючого - Бершадська Г.В. 
суддів -  Гірський Б. О., Ходоровський М. В., 
з участю секретаря - Панькевич Т.І. 
представника апелянта Панькова О.П. 

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі апеляційну скаргу акціонерного товариства комерційний банк "ПРИВАТБАНК" на рішення Кременецького районного суду Тернопільської області від 17 березня 2020 року (ухвалене суддею Мочальською В.М., повний текст якого складено 17 березня 2020 року) у цивільній справі № 601/2452/19 за позовом акціонерного товариства комерційний банк "ПРИВАТБАНК" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

В С Т А Н О В И В:
        У грудні 2019 року акціонерне товариство комерційний банк "ПриватБанк" (далі АТ КБ "ПРИВАТБАНК") звернулось в суд із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
       Свої вимоги обґрунтовувало тим, що відповідно до укладеної Генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості та приєднання до умов та правил надання продукту кредитних карт (далі Генеральна угода) від 03 грудня 2012 року ОСОБА_1 отримала кредит у розмірі 8301.70 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 18.00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Погашення заборгованості повинно було здійснюватися щомісячними платежами в період з "1" по "25" число. Посилаючись на те, що відповідач взяті на себе зобов`язання не виконує, станом на 19 листопада 2019 року утворилась заборгованість в розмірі 11126.82грн., з яких: 3451.56 грн. - заборгованість за кредитом; 2915.08 грн. - заборгованість по відсоткам за користування кредитом; 4760.18 - заборгованість за пенею. Ураховуючи наведене, банк просив позов задовольнити.
       Рішенням Кременецького районного суду від 17 березня 2020 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 в користь акціонерного товариства комерційний банк "ПРИВАТБАНК" заборгованість за кредитним договором б/н від 03 грудня 2012 року в сумі 3451,56 грн. та судові витрати в сумі 1921,00 грн. 
       Не погоджуючись з рішенням суду АТ КБ "ПРИВАТБАНК" звернулось з апеляційною скаргою, в якій просить рішення суду в частині відмови у стягненні процентів та пені скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення таких вимог посилаючись на те, що рішення суду постановлене з порушенням норм матеріального та процесуального права, неповним та всебічним дослідженням всіх обставин справи та відповідності висновків суду обставинам справи.
       Апелянт зазначив, що уклавши Генеральну угоду про реструктуризацію боргу відповідач зобов`язалася сплатити існуючу заборгованість перед банком на умовах угоди: щомісячними платежами з "1" по "25" число місяця в розмірі 211,94 грн. протягом 60 місяців з 03.12.2012 року по 31.12.2017 року зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 1.5% на місяць (пункт 2.1 угоди). Відповідно до пункту 2.5 відповідач зобов`язалася повернути суму кредиту, відсотків згідно Генеральної угоди та Умов та правил надання банківських послуг. Враховуючи наявність між сторонами договірних кредитних правовідносин, передбачений розмір процентів за користування кредитними коштами та передбачену договором відповідальність у вигляді нарахування пені, суд дійшов помилкового висновку про відсутність підстав для стягнення заборгованості за відсотками і пені, що не відповідає дійсним обставинам справи та вимогам законодавства. Істотні умови кредитування погоджені сторонами в Генеральній угоді, тому суд безпідставно застосував висновок , викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 року у справі №342/180/17.
       В судовому засіданні представник АТ КБ "ПРИВАТБАНК" апеляційну скаргу підтримав та зіслався на обставини викладені в ній.
        ОСОБА_1 , будучи належним чином повідомлена про день та час розгляду справи, в судове засідання не з`явилась.
        Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, заслухавши пояснення представника банку, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення.
       Судом встановлено, що 03.12.2012 року між банком та ОСОБА_1 була укладена Генеральна угода про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт, згідно якої відповідач отримала кредит у розмірі 8301,00грн.от у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 18.00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.
       Відповідач належним чиним не виконувала своїх зобов`язань за умовами угоди, внаслідок чого станом на 19.11.019 року заборгованість становить 11126,82 грн., з яких: 3451.56 грн. - заборгованість за кредитом; 2915.08 грн. - заборгованість по відсоткам за користування кредитом; 4760.18 - заборгованість за пенею.
       Задовольняючи частково позов та відмовляючи у стягненні процентів за користування коштами та пені суд першої інстанції виходив з того, що відсутність підпису відповідача на Умовах та Тарифах банку свідчить про те,що сторони не обумовили у письмовому вигляді ціну договору у вигляді сплати процентів за користування коштами та відповідальності за порушення виконання зобов`язань. Також суд зазначив, що підписана сторонами Генеральна угода про реструктуризацію заборгованості не містить строку повернення кредиту (користування ним).
       Колегія не погоджується з такими висновками суду.
       Відповідно до частини першої статті 1054 Цивільного кодексу України 
(далі - ЦК України) за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
       Згідно із статтями 525 та 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору і одностороння відмова від зобов`язання не допускається. 
       Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (частина перша статті 530 ЦК України).
       Статтею 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди.
       Колегія суддів звертає увагу, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку, припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. 
       Згідно Генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості та приєднання до умов та правил надання продукту кредитних карт, укладеної 03.12.2012 року, сторони погодились реструктуризувати заборгованість за кредитним договором від 02.08.2007 року, зменшивши суму заборгованості за процентами на 999,76 грн. та комісії на 21,24 грн., визначили, що заборгованість за кредитним договором становить 8801,73 грн., яку відповідач зобов`язалась повернути щомісячними до 31.12.2017 року . В разі невиконання зобов`язання відповідач повинна сплати штраф у розмірі 1021,02 грн ( частина перша угоди).
       В частині другій угоди сторони погодили, що кредит в сумі 8801,73 грн. надається на 60 місяців з 03.12.2012 року по 31.12.2017 року. За користування кредитом передбачена сплата процентів 1,5 % на місяць. Повернення кредиту та сплата процентів здійснюється шляхом внесення у період з 01 по 25 число кожного місяця щомісячного платежу в сумі 211,94 грн. 
       Наведене свідчить про те, що сторони у Генеральній угоді погодили розмір плати за користування кредитними коштами та порядок повернення кредиту щомісячними платежами до 31.12.20017 року.
       Крім того пунктом 2.2 генеральної угоди передбачено, що згідно статей 212, 611, 651 ЦК України при порушенні позичальником строків повернення заборгованості зазначених у цій генеральній угоді більш ніж на 31 день, по зобов`язанням строк яких не настав, строком повернення кредиту вважається 32 день з моменту виникнення порушення. Заборгованість за кредитом починаючи із 32-го дня порушення вважається простроченою. Позичальник сплачує банку штраф в сумі 1 793, 60 грн.
       Отже, сторони кредитних правовідносин врегулювали в договорі питання дострокового повернення коштів, тобто зміни строку виконання основного зобов`язання та визначили умови (обставини) за яких строк повернення кредиту змінюється.
       На підтвердження невиконання відповідачкою умов Генеральної угоди банк надав суду розрахунок заборгованості. З розрахунку заборгованості видно, що відповідачка до 24.01.2014 року виконувала взяті на себе зобов`язання і 24.01.2014 року внесла на погашення заборгованості за кредитом 225,00 грн., після чого до липня 2015 року не здійснювала будь-яких платежів (а.с.5-6).
       Таким чином, у зв`язку з неналежним виконанням позичальником умов генеральної угоди та згідно пунктів 2.1., 2.2 генеральної угоди строк повернення кредиту вважається таким, що настав на 32 день з моменту виникнення порушення, тобто 27 лютого 2014 року.
       Право позивача нараховувати проценти за користування кредитом, пеню передбачені договором, припинилось зі спливом строку кредитування.
       Згідно вищевказаного розрахунку заборгованість за кредитом на 27 лютого 2014 року становить 6315,00 грн. за тілом кредиту (6202,39+112,61) та за відсотками 285,61 грн.. 
       З розрахунку також видно, що відповідачка також вносила платежі: 20.07.2015 року -262,80грн., 02.02.2016 року -300,00грн., 23.03.2016 року-200,00 грн.,02.06.2016 року - 10,00 грн.,06.06.2015 року -500,00 грн., 09.06.2016 року -1000,00грн., 29.06.2016 року -1000,00 грн., 21.07.2016 року -1000,00 грн., 17.08.2016 року - 200,00 грн., 09.11.2016 року -2000,00 грн., 11.11.2016 року -5000,00 грн., 13.12.2016 року -9,98 грн.,21.04.2017 року -200,00 грн., а всього внесла на погашення кредиту 11682,78 грн..
       Враховуючи те, що згідно умов договору відбулась зміна строку виконання зобов`язання і позивач після припинення строку кредитування внесла на погашення кредитної заборгованості 11682,78 грн. колегія суддів не вбачає підстав для задоволення позовних вимог.        
       Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в частині стягнення пені посилався на пункт 2.8 Генеральної угоди, згідно якого позичальник сплачує пеню розмір якої встановлений в Умовах та Правилах надання банківських послуг, затверджених наказом від 06 березня 2010 року № СП-2010-256. При цьому матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці умови розуміла відповідачка та ознайомилася і погодилася з ними, укладаючи із банком генеральну угоду від 03 грудня 2012 року. 
       Враховуючи викладене, відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з ОСОБА_1 АТ КБ "ПРИВАТБАНК" дотрималося вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону України "Про захист прав споживачів" щодо повідомлення споживача про умови кредитування та їх погодження зі споживачем.
       Подібні висновки викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19).
        Згідно ч.1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
       Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, судові витрати покладаються на сторони в межах ними понесених.
       Керуючись ст.ст. 374, 376, 382, 390, 141 ЦПК України, суд апеляційної інстанції, -
П О С Т А Н О В И В:
       Апеляційну скаргу акціонерного товариства комерційний банк "ПРИВАТБАНК" задовольнити частково.
       Рішення Кременецького районного суду Тернопільської області від 17 березня 2020 року залишити без змін, виклавши мотивувальну частину рішення в редакції цієї постанови.
       Судові витрати покласти на сторони в межах ними понесених.
       Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню не підлягає як постановлена у малозначній справі.
       Повний текст постанови складено 09 листопада 2020 року.

Головуючий                                                                Бершадська Г.В.

Судді:                                                                        Гірський Б.О.

                                                                               Ходоровський М.В.