ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД      
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116, (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"21" грудня 2020 р.                                Справа № 910/15857/20
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого:           Буравльова  С.І.
суддів:            Руденко  М.А. 
          Пашкіної С.А. 
 
без повідомлення учасників справи

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Іоніті"
на ухвалу Господарського суду м. Києва від 23.10.2020 р.
у справі № 910/15857/20 (суддя - Карабань Я.А.)
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Іоніті"
до Приватного підприємства "Автоентерпрайз"
про стягнення штрафних санкцій у розмірі 8100,00 грн

ВСТАНОВИВ:

До Господарського суду м. Києва 19.10.2020 р. надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю "Іоніті" з вимогами до Приватного підприємства "Автоентерпрайз" про стягнення штрафних санкцій у розмірі 8100,00 грн, нарахованих у зв`язку з неналежним виконанням останнім своїх обов`язків за договором про надання послуг з розміщення обладнання від 16.12.2019 р.
Оскаржуваною ухвалою Господарського суду м. Києва від 23.10.2020 р. у справі № 910/15857/20 позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Іоніті" та додані до неї документами передано за територіальною підсудністю до Господарського суду Харківської області.
Ухвала суду мотивована тим, що оскільки місцезнаходженням Приватного підприємства "Автоентерпрайз" є: 61054, місто Харків, вулиця Академіка Павлова, будинок 271 А, офіс 2, матеріали позовної заяви слід передати за територіальною підсудністю до Господарського суду Харківської області на підставі ч. 1 ст. 27 ГПК України.
При цьому, місцевий господарський суд зазначив, що з огляду на предмет даного спору, який полягає у стягненні штрафних санкцій за договором, а не у зобов`язанні виконати його умови, позивач не має права пред`явити даний позов за місцем виконання договору, що виключає можливість вибору підсудності згідно з положенням ч. 5 ст. 29 ГПК України за місцем виконання договору.
Не погоджуючись із вказаною ухвалою, Товариство з обмеженою відповідальністю "Іоніті" подало апеляційну скаргу, у якій просить скасувати оскаржувану ухвалу та направити справу до Господарського суду м. Києва для продовження розгляду.
Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції під час постановлення оскаржуваної ухвали порушено норми процесуального права та неправильно застосовано приписи матеріального права.
Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, Товариство з обмеженою відповідальністю "Іоніті" зазначає, що відповідно до умов укладеного між сторонами договору сторони визначили місце виконання зобов`язань за таким договором за місцем розміщення обладнання, яке відповідно до акту приймання-передачі від 16.12.2019 р. розташовано за адресою: м. Київ, вул. Пушкінська, 7/29.
За вказаних обставин позивач вважає, що у даній ситуації у нього є право обирати суд, який має розглядати спір: за місцезнаходженням відповідача відповідно до ч. 1 ст. 27 ГПК України або за місцем виконання договору згідно з положенням ч. 5 ст. 29 ГПК України.
Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Північного апеляційного господарського суду від 04.11.2020 р. апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Іоніті" у справі № 910/15857/20 передано на розгляд колегії суддів у складі: Буравльов С.І. (головуючий суддя (суддя-доповідач)), Пашкіна С.А.,        Калатай Н.Ф.
На підставі службової записки головуючого судді та розпорядження Північного апеляційного господарського суду № 09.1-08/4371/20 від 09.11.2020 р. у зв`язку з перебуванням судді Калатай Н.Ф. на лікарняному призначено повторний автоматизований розподіл справи № 910/15857/20.
Відповідно до витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями Північного апеляційного господарського суду від 09.11.2020 р. апеляційну скаргу у справі № 910/15857/20 передано на розгляд колегії суддів у складі: Буравльов С.І. (головуючий суддя (суддя-доповідач)), Пашкіна С.А., Руденко М.А.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 11.11.2020 р. відкрито апеляційне провадження у справі № 910/15857/20, розгляд справи вирішено здійснювати без повідомлення учасників справи (без проведення судового засідання) на підставі ч. 2 ст. 271 ГПК України, а також встановлено відповідачеві строк для подання відзиву на апеляційну скаргу впродовж 15 днів з дня отримання копії ухвали про відкриття апеляційного провадження у справі.
До суду 30.11.2020 р. у встановлений строк від відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу, у якому Приватне підприємство "Автоентерпрайз" заперечує проти доводів скарги позивача, просить відмовити у її задоволення, а оскаржувану ухвалу суду - без змін.
У відзиві відповідач вказує на те, що оскільки місцезнаходженням Приватного підприємства "Автоентерпрайз" є місто Харків, територіальною підсудністю розгляду даної справи на підставі ч. ч. 1, 2 ст. 27 ГПК України є Господарський суд Харківської області.
Також 17.12.2020 р. до суду від позивача надійшли письмові пояснення щодо практики судів апеляційної інстанції при застосуванні положень ч. 5 ст. 29 ГПК України.
Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального законодавства, колегія суддів встановила наступне.

Як убачається з матеріалів даної справи та вже було зазначено, до Господарського суду м. Києва 19.10.2020 р. надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю "Іоніті" з вимогами до Приватного підприємства "Автоентерпрайз" про стягнення штрафних санкцій у розмірі 8100,00 грн, нарахованих у зв`язку з неналежним виконанням останнім своїх обов`язків за договором про надання послуг з розміщення обладнання від 16.12.2019 р.
Дослідивши вказану позовну заяву та додані до неї документи, місцевий господарський суд прийшов до висновку про передачу даної справи за територіальною підсудністю до Господарського суду Харківської області.
Передаючи справу на розгляд до вказаного суду, місцевий господарський суд виходив з того, що місцезнаходженням відповідача відповідно до даних з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань є: 61054, місто Харків, вулиця Академіка Павлова, будинок 271 А, офіс 2, а тому справа підлягає передачі до суду за указаним місцезнаходженням відповідача. Обгрунтовуючи зазначені висновки, суд першої інстанції також вказав на наступне.
Зі змісту договору про надання послуг з розміщення обладнання від 16.12.2019 р. убачається, що його предметом є надання послуг з розміщення зарядних пристроїв постійного та/або змінного струму для заряджання електромобілів, визначених в окремих актах приймання-передачі до договору (п. 1.1 договору). Місце розміщення обладнання визначається сторонами в акті приймання-передачі стосовно відповідного обладнання. Місцем виконання договору є місце розміщення обладнання (п. 1.2 договору). Судом зазначено, що спір у даній справі стосується стягнення грошових коштів - штрафних санкцій, нарахованих у зв`язку з неналежним виконанням відповідачем умов договору. Водночас, місце розміщення обладнання в даному випадку є місцем виконання зобов`язань за договором в частині розміщення обладнання. Однак, предметом позову в даній справі не є зобов`язання відповідача виконати умови договору в натурі (розмістити обладнання в обумовленому договором місце), а стягнення штрафних санкцій. Правила визначення місця виконання зобов`язання передбачено ст. 532 Цивільного кодексу України, відповідно до яких, місце виконання зобов`язання встановлюється у договорі. Зокрема, якщо місце виконання зобов`язання не встановлено у договорі, виконання за грошовим зобов`язанням провадиться за місцем проживання кредитора, а якщо кредитором є юридична особа, - за її місцезнаходженням на момент виникнення зобов`язання. Правила статті 532 Цивільного кодексу України застосовуються до зобов`язань, виконання яких з урахуванням їх особливостей можливе лише у певному місці. У разі якщо така особливість не визначена (наприклад, п. 4 ч. 1 ст. 532 Цивільного кодексу України) і не вбачається зі специфіки спірних відносин, то підсудність справи визначається за загальними правилами підсудності. Зі змісту договору не убачається інших особливостей, зокрема, в частині місця притягнення відповідача до відповідальності (стягнення штрафних санкцій). Отже, сплата штрафних санкцій не містить прив`язки до певного конкретного місця, в тому числі і до місця виконання договору (в даному випадку місця розміщення обладнання), оскільки така заборгованість, за наявності достатніх правових підстав для її стягнення, буде оплачена відповідачем в добровільному порядку шляхом переказу коштів на рахунок позивача, або буде стягнута виконавцем (державним чи приватним) у примусовому порядку. Таким чином, спірні правовідносини не мають особливостей щодо сплати штрафних санкцій в чітко визначеному місці, а умови укладеного між сторонами договору визначають лише місце виконання такого договору в частині розміщення обладнання, що не є предметом позову в даній справі.
З урахуванням наведених висновків, суд першої інстанції зазначив, що для розгляду даного спору Господарський процесуальний кодекс України не передбачає іншої територіальної юрисдикції (підсудності), ніж розгляд господарським судом за місцезнаходженням відповідача.
Натомість, апеляційний суд не погоджується з такими висновками та вважає за необхідне зазначити наступне.
Як було вказано вище, відповідно до пункту 1.1 укладеного договору про надання послуг виконавець (відповідач) зобов`язується надавати замовнику (позивачеві) послуги з розміщення зарядних пристроїв постійного та/або змінного струму для заряджання електромобілів, визначених в окремих актах приймання-передачі до договору, іменованих надалі - обладнання, за адресами та на умовах, які визначаються в окремих актах приймання-передачі, а замовник зобов`язується прийняти та оплатити такі послуги.
Як визначено у п. 1.2 договору, місце розміщення обладнання визначається сторонами в акті приймання-передачі стосовно відповідного обладнання. Місцем виконання договору є місце розміщення обладнання.
При цьому, як убачається з акту приймання-передачі від 16.12.2019 р. до договору про надання послуг з розміщення обладнання від 16.12.2019 р., замовник розміщує, а виконавець надає місце для розміщення наступного обладнання: зарядний пристрій змінного струму для заряджання електромобілів (АС): "Premier Palace Hotel", місце розміщення обладнання - м. Київ, вул. Пушкінська, 7/29.
За таких обставин суд зазначає, що сторонами договору визначено та узгоджено на свій розсуд місце виконання зобов`язань за таким договором - м. Київ.
Згідно з ч. 1 ст. 29 ГПК України право вибору між господарськими судами, яким відповідно до цієї статті підсудна справа, належить позивачу, за винятком виключної підсудності, встановленої статтею 30 цього кодексу.
Відповідно до ч. 5 ст. 29 ГПК України позови у спорах, що виникають з договорів, в яких визначено місце виконання або виконувати які через їх особливість можна тільки в певному місці, можуть пред`являтися також за місцем виконання цих договорів.
На переконання колегії суддів, частина 5 статті 29 ГПК України чітко визначає, що спори, які виникають з договорів, у яких визначено місце виконання, можуть пред`являтися також за місцем виконання цих договорів. При цьому, вказана процесуальна норма жодним чином не конкретизує, що таке виконання договору стосується дії, за котрою подається позов (наприклад, з приводу виконання умов договору чи його оплати, або ж сплати заборгованості чи штрафних санкцій за таким договором).
В той же час, у ч. 5 ст. 29 ГПК України не зазначено, що предмет спору повинен бути пов`язаний з виконанням договору безпосередньо відповідачем у певному місці.
Тобто, на переконання колегії суду, якщо у договорі чітко вказано місце його виконання, до позову, що подається за умови такого існування в договорі відповідної умови, застосовується частина 5 статті 29 ГПК України, і у позивача в такій справі виникає право (в силу дії ч. 1 ст. 29 ГПК України) вибору, до якого суду він може подати позовну заяву: за місцезнаходженням відповідача чи за місцем виконання договору. Тобто, стаття 29 ГПК України передбачає альтеративну підсудність за вибором позивача.
Отже, оскільки предметом спору у даній справі є стягнення штрафних санкцій за невиконання відповідачем умов договору, місцем виконання якого, як встановлено вище судом, є місто Київ, у даному випадку можливим є застосування положень статті 29 ГПК України та, відповідно, подання позову не за місцезнаходженням відповідача, а також за місцем виконання правочину, що і було зроблено Товариством з обмеженою відповідальністю "Іоніті".
За таких обставин, беручи до уваги право позивача обрати суд, якому підсудна справа, та факт звернення позивача до Господарського суду міста Києва, до територіальної підсудності якого належить даний спір, колегія суддів констатує, що ця справа підсудна вказаному господарському суду.
Отже, позивач, користуючись правом, наданим ч. ч. 1 та 5 статті 29 ГПК України, правомірно звернувся із позовною заявою до Господарського суду м. Києва.
Таким чином судом першої інстанції під час постановлення оскаржуваної ухвали порушено приписи процесуального закону, що регулюють наявність права позивача на звернення до відповідного суду з позовом за його вибором.
Відповідно до ст. 280 ГПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм процесуального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.
Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
З огляду на вказані вище обставини, ґрунтуючись на матеріалах справи, судова колегія вважає, що апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю "Іоніті" підлягає задоволенню, а ухвала Господарського суду м. Києва від 23.10.2020 р. у справі № 910/15857/20 - скасуванню, з направленням справи до Господарського суду м. Києва для продовження розгляду.
Розподіл сум судового збору, пов`язаного з поданням апеляційної скарги, повинен здійснюватися судом першої інстанції за результатами розгляду справи згідно із загальними правилами ст. 129 ГПК України.
Відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 255 ГПК України окремо від рішення суду першої інстанції може бути оскаржено в апеляційному порядку ухвалу суду першої інстанції про передачу справи на розгляд іншого суду.
Разом з цим, згідно з п. 2 ч. 1 ст. 287 ГПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки, мають право подати касаційну скаргу на ухвали суду першої інстанції, зазначені в пунктах 3, 6, 7, 13, 14, 21, 25, 26, 28, 30 частини першої статті 255 цього Кодексу, після їх перегляду в апеляційному порядку.
Оскільки ухвала суду першої інстанції про передачу справи на розгляд іншого суду до зазначено переліку не відноситься, дана постанова не підлягає касаційному оскарженню.
Керуючись ст. ст. 267 - 285 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Іоніті" задовольнити.
2. Ухвалу Господарського суду м. Києва від 23.10.2020 р. у справі № 910/15857/20 скасувати.
3.  Справу № 910/15857/20 передати до Господарського суду м. Києва для продовження розгляду.
4. Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню

Повний текст постанови складено 21.12.2020 р.

Головуючий суддя                                                            С.І. Буравльов 

Судді                                                                                М.А. Руденко

                                                                                С.А. Пашкіна