КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
                         
єдиний унікальний номер справи:753/21056/18
номер апеляційного провадження: 22-ц/824/10340/2020
                                                              
  П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М                                   У К Р А Ї Н И
 
            22 вересня 2020 року     Київський апеляційний суд у складі колегії суддів:
 
                                судді - доповідача                             Білич І.М.
                               суддів                                                Коцюрби О.П., Музичко С.Г.
                                при секретарі                                    Кемському В.В.
       за участю: позивача                           ОСОБА_1 
                         представника позивача    ОСОБА_2 
                         відповідача                       ОСОБА_3 
                         представника  відповідача ОСОБА_4      
                    
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу адвоката Панича Олексія Володимировича, який діє в інтересах ОСОБА_3 ,  на ухвалу Дарницького районного суду м. Києва від 01 липня 2020 року, постановлену під головуванням судді Дарницького районного суду м. Києва Сирбул О.Ф.,
по цивільній справі № 753/21056/20 за заявою ОСОБА_1 про вжиття заходів забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа: Служба у справах дітей Обухівської районної державної адміністрації, про визначення місця проживання дітей, негайне відібрання дітей, розірвання шлюбу і стягнення аліментів
та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про визначення місця проживання дітей.
 
в с т а н о в и л а: 
 
У жовтні 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, в якому з урахуванням уточнень просила ухвалити рішення про негайне відібрання малолітніх дітей ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , від батька - ОСОБА_3 з подальшою передачею дітей матері (позивачу). Також просила визначити місце проживання дітей з матір`ю, розірвати шлюб, укладений між сторонами, та стягнути з ОСОБА_3 на свою користь аліменти на утриманні дітей у розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дати звернення до суду з позовом та до досягнення старшою дитиною повноліття.
У ході розгляду справи позивач 26 червня 2020 року   подала до суду заяву про забезпечення позову шляхом зобов`язання ОСОБА_3 забезпечувати явку малолітніх дітей: доньки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 до Служби у справах дітей Обухівської районної державної адміністрації Київської області (адреса: м. Обухів, вул. Малишка, 10), кожного понеділка, середи та п`ятниці з 16 год. 00 хв. до 18 год. 00 хв. для проведення спільних зустрічей (побачень) з матір`ю - ОСОБА_1 , без присутності відповідача, за участю фахівця або психолога Служби у справах дітей Обухівської районної державної адміністрації Київської області, без присутності будь-яких інших осіб, починаючи з дати постановлення ухвали і до набрання чинності рішення суду у даній справі.
В обґрунтування вимог заяви посилалася на те, що відповідачем з жовтня 2019 року по даний час їй чиняться перешкоди у спілкуванні з малолітніми дітьми. Позивач вважала, що у зв`язку з цим між нею і дітьми можуть бути втрачені безпосередні емоційні контакти, що у свою чергу може унеможливити або значно утруднити виконання рішення суду у разі задоволення позову.
 
Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 01 липня 2020 рокузаяву задоволено.
 
Не погодившись з ухвалою, представник відповідача подав апеляційну скаргу, за результатами розгляду якої просив її скасувати та постановити нову, якою відмовити у задоволені заяви про забезпечення позову.
Посилаючись на не співмірність вжитого заходу забезпечення заявленим позовним вимогам, а також на те, що позивач не довела, що невжиття обраного нею заходу забезпечення позову ускладнить або зробить неможливим виконання майбутнього рішення суду. Вказував, що відповідач жодним чином не перешкоджає позивачці у спілкуванні з дітьми. Крім того,позивачем не зазначено в заяві про забезпечення позову пропозицій щодо зустрічного забезпечення, що свідчить про її невідповідність вимогам ч. 1 ст. 151 ЦПК України.
Позивач подала відзив на апеляційну скаргу, в якому просила залишити її без задоволення, а ухвалу суду без змін, посилаючись на законність і обґрунтованість висновків суду першої інстанції.
 
У судовому засіданні позивач та представник позивача не визнали подану апеляційну скаргу, заперечували проти її задоволення.
Відповідач та представник відповідача підтримали подану апеляційну скаргу, просили суд задовольнити її в повному обсязі.
Третя особа в справі про день і час розгляду справи повідомлялася належним чином у встановленому законом порядку. До початку розгляду справи  подали клопотання щодо можливого розгляду справи за відсутності їх представника.
Колегія суддів вважає за можливе розглянути справу  за  відсутності  третьої особи в силу вимог ст. 372 ЦПК України. 
Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, що з`явилися в судове засідання, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що подана  апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
 
Задовольняючи вимоги заяви про забезпечення позову, суд першої інстанції, виходив з наявності правового зв`язку між заявленими позовними вимогами та обраним заходом забезпечення позову, їх співмірності, а також з того, що вжиті заходи забезпечення позову не призведуть до порушення прав відповідача.
 
Доводи апеляційної скарги в частині недоведеності позивачем обставин того, що невжиття заходів забезпечення позову ускладнить або унеможливить виконання майбутнього рішення суду у справі, а обрані заходи забезпечення позову є неспівмірними із заявленими позовними вимогами, колегія суддів вважає такими, що не грунтуються на нормах діючого законодавства та матеріалах справи, виходячи з наступного.
 
Звертаючись  із клопотанням про забезпечення позову ОСОБА_1   вказувала на те, що останній раз вона бачилася зі своїми дітьми  в жовтні 2019 року. Відповідач не реагує на її дзвінки та повідомлення, вона навіть не знає чи відвідують її діти дошкільні навчальні заклади, як живуть. Вона боїться, що її діти почнуть  з часом відвикати від неї та поступово між нею та дітьми можуть бути втрачені безпосередні емоційні контакти. Що унеможливить  або значно утруднить  виконання рішення суду у разі задоволення позову.
 
Відповідно  до ст. 149 ЦПК України суд за заявою осіб, які беруть  участь у справі, може вжити заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити  виконання рішення суду або ефективний захист,  або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
За змістом ч. 3 ст. 150 ЦПК України, заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.
Згідно  п.3 ч. 1 ст. 150 ЦПК України, позов забезпечується встановленням обов`язку вчинити певні дії, у разі якщо спір виник із сімейних правовідносин.
Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, тимчасових заходів, щодо  охорони матеріально - правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити  позивачу реальне та ефективне виконання можливого судового рішення, якщо його буде ухвалено на користь  позивача, у тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення. Суд застосовує заходи забезпечення позову у разі, якщо існує очевидна небезпека заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення у справі.
Положеннями ст. 150 ЦПК України, якою визначено види забезпечення позову, з урахуванням роз`яснень, які містяться в п.3 Постанови Пленуму Верховного суду України від 22 грудня 2006 року № 9 «Про практику застосування судами  цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», не заборонено допускати й інші види його забезпечення з урахуванням обмежень зазначених у цій статті.
Відповідно до п.п.1, 2 ст. 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII, всі дії стосовно дітей органів соціального забезпечення, судів, адміністративних чи законодавчих органів повинні бути спрямовані на якнайкраще забезпечення інтересів дитини. Держави-учасниці повинні забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручі до уваги права і обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.
Ухвалюючи рішення в справі «М. С. проти України» від 11 липня 2017 року (заява № 2091/13), Європейський суд з прав людини наголосив, що в таких справах основне значення має вирішення питання про те, що найкраще відповідає інтересам дитини. На сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі в міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що у всіх рішеннях, що стосуються дітей, їх найкращі інтереси повинні мати першочергове значення. При цьому ЄСПЛ зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним.
 
У справі, яка переглядається, суд апеляційної інстанції вважає, що між сторонами об`єктивно наявна конфліктна ситуація щодо вирішення питання місця проживання дітей. На час розгляду справи судом першої інстанції діти проживають саме з батьком. 
За таких обставин, зустрічі матері з дітьми в присутності фахівця або психолога Служби у справах дітей Обухівської районної державної адміністрації Київської області безперечно будуть сприяти відновленню та налагодженню емоційних стосунків позивача з малолітніми дітьми і ця обставина відповідатиме законним інтересам як матері, так і дітей, що в свою чергу може усунути загрозу невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про відібрання дітей та визначення місця їх проживання разом з матір`ю.
Відновлення відносин та емоційного контакту малолітніх дітей з матір`ю повинно переважати над бажанням інших осіб обмежити або взагалі відгородити дитину від таких зустрічей ( правова позиція Верховного Суду у постанові від 04 квітня 2018 року по справі № 344/16653/16-ц).
 
Доводи скарги відносно того, що відповідач не перешкоджає матері спілкуватися та бачитися з дітьми, а службою у справах дітей надано висновок про визначення місця проживання дітей з батьком зі встановленням матері графіку зустрічей з дітьми - не знайшли свого підтвердження належними та допустимими доказами на час  ухвалення оскаржуваного судового рішення. 
 
Доводи апеляційної скарги  щодо не зазначення позивачем у заяві пропозицій із зустрічного забезпечення, не спростовують висновків суду, так як  в силу ч. 1 ст. 154 ЦПК України застосування інституту зустрічного забезпечення, окрім випадків передбачених частиною 3 цієї статті, є правом, а не обов`язком суду. При цьому, обставини для обов`язкового зустрічного забезпечення, передбачені ч. 3 ст. 154 ЦПК України, у даній справі не встановлені.
Заявник не позбавлений права звернутися до суду першої інстанції з вмотивованим клопотанням про застосування зустрічного забезпечення в порядку ч. 6 ст. 154 ЦПК України.
 
Колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що вжиті заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер, діють до набрання рішенням суду по даній справі законної сили та спрямовані виключно на забезпечення можливості виконання такого рішення у майбутньому, не порушуючи законних прав та інтересів відповідача.
            
З урахуванням  вищевикладеного, беручи до уваги характер спірних правовідносин, тривалість перебування справи на розгляді у суді, колегія суддів вважає, що вжитий судом захід забезпечення позову в першу чергу спрямований на захист прав та інтересів малолітніх дітей, а тому слід дійти висновку про те, що ухвала суду постановлена з дотриманням  норм процесуального права і підстав для її скасування з доводів викладених у апеляційній скарзі нема.
 
            Керуючись ст.ст.368, 372, 374,375, 381 -384, 387  ЦПК України, колегія суддів,-
 
п о с т а н о в и л а :
 
Апеляційну скаргу адвоката Панича Олексія Володимировича, який діє в інтересах ОСОБА_3 ,  залишити без задоволення.
 
Ухвалу Дарницького районного суду м. Києва від 01 липня 2020 рокузалишити без змін.
 
Постанова набирає законної сили з дня її проголошення. Може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
 
            Повний текст постанови складено 29 вересня  2020 року.
 
            Суддя-доповідач:      
 
Судді: