ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
26 листопада 2020 року           справа №360/915/20 

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

  Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Блохіна А.А., суддів: Гайдара А.В., Сіваченка І.В.,  секретар судового засідання Антонюк А.С., за участі позивача - ОСОБА_1 , розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Луганського окружного адміністративного суду від 11 серпня 2020 року (повне судове рішення складено 14 серпня 2020 року у м. Сєвєродонецьк) у справі № 360/915/20 (суддя в І інстанції Смішлива Т.В.) за позовом ОСОБА_1 до секретаря Сєвєродонецької міської ради Ткачука Вячеслава Петровича, Відділу молоді та спорту Військово-цивільної адміністрації міста Сєвєродонецьк Луганської області про визнання протиправним та скасування розпорядження про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,-

                                                                УСТАНОВИВ:

          02 березня 2020 року ОСОБА_1 ( далі – позивач) звернулась до суду з позовом до  секретаря Сєвєродонецької міської ради Ткачука Вячеслава Петровича (далі – І відповідач), Відділу молоді та спорту Сєвєродонецької міської ради (далі – ІІ відповідач), в якому позивач, з урахуванням уточнених позовних вимог, просила суд:  - визнати протиправним та скасувати розпорядження міського голови за підписом секретаря Сєвєродонецької міської ради в.о. міського голови Ткачука В.П. № 205 від 03 червня 2019 року “Про звільнення ОСОБА_1 ”;  -  визнати протиправним та скасувати наказ Відділу молоді та спорту Сєвєродонецької міської ради №01/К від 03 червня 2019 року “Про припинення трудового договору”;  - поновити ОСОБА_1 на посаді головного спеціаліста відділу молоді та спорту Сєвєродонецької міської ради з 04 червня 2019 року та допустити негайне виконання судового рішення; - стягнути з Відділу молоді та спорту Сєвєродонецької міської ради на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу, який триває більше одного року.
         В обґрунтування позову зазначено, що 01 жовтня 1992 року позивач прийнята на посаду спеціаліста II категорії міськспорткомітету та останні 10 років позивач обіймала посаду головного спеціаліста. 
         03 червня 2019 року наказом ІІ відповідача  від 03 червня 2019 року № 01/К на підставі розпорядження міського голови №205 від 03 червня 2019 року за підписом секретаря міської ради в.о.міського голови ОСОБА_2 позивача звільнено з посади головного спеціаліста відділу молоді та спорту Сєвєродонецької міської ради на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України у зв`язку із скороченням чисельності працівників виконавчих органів Сєвєродонецької міської ради.
         Позивач вважає своє звільнення незаконним та таким що не відповідає вимогам чинного законодавства з огляду на таке.
        Згідно з п. 1 рішення Сєвєродонецької міської ради від 14 березня 2019 року № 3511 “Про проведення другого етапу скорочення чисельності працівників виконавчих органів Сєвєродонецької міської ради” прийнято рішення: “Реорганізувати з 03 червня 2019 року відділ культури міської ради та відділ молоді га і спорту міської ради шляхом їх об`єднання в управління культури, молоді та спорту міської ради”. 
        29 березня 2019 року всіх без винятку працівників обох відділів письмово попередили про реорганізацію з 03 червня 2019 року відділу культури міської ради і відділу молоді та спорту міської ради шляхом їх об`єднання в управління культури, молоді та спорту Сєвєродонецької міської ради. 
        На момент попередження структура управління культури, молоді та спорту розроблена і затверджена не була, тому посади в управлінні, яке планували створити, нікому не пропонувались. В усній формі повідомлено, що структура управління культури, молоді та спорту найближчим часом буде сформована, після чого будуть запропоновані відповідні посади в новоутвореному управлінні. Але до 03 червня 2019 року структуру управління створено так і не було, реорганізацію відділу культури міської ради і відділу молоді та спорту міської ради шляхом їх об`єднання в управління культури, молоді та спорту Сєвєродонецької міської ради не проведено.
       Новий штатний розпис посадових осіб відділу молоді та спорту міської ради було затверджено 12 червня 2019 року рішенням Сєвєродонецької міської ради № 3744 пункт 3, в той час як працівників фактично вже було звільнено 03 червня 2019 року. 
       Позивач вважає, що її звільнення відбулось за іншою підставою, не пов`язаною з реорганізацією та з грубим порушенням статей 36, 40-1.42. 43, 49-2 КЗпП України,оскільки станом на 01 червня 2019 року відділ молоді та спорту Сєвєродонецької міської ради (ЄДРПОУ 03564737) не перебуває в процесі припинення. Таким чином, якщо реорганізація в зазначений строк не відбулась, жодних інших підстав для внесення змін в штатний розпис та проведення скорочення працівників не було.
          Крім того, згідно зі статтею 49-2 при вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишенні на роботі, передбачене законодавством. Виходячи з норм цих статей позивач має два переважних права на залишенні на роботі, які не були враховані: позивач має ступінь вищої освіти “магістр” та найбільший безперервний стаж роботи в відділі - 26 років 8 місяців.
         Також, власник вважається таким, що належно виконав вимоги ч.2 ст.40, ч.З ст.49-2 КЗпП України щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо, тобто всі наявні вакантні роботи та посади, які відповідають кваліфікації працівника. 
          На момент звільнення позивача існували вакантні посади призначення на які здійснює начальник відділу молоді та спорту міської ради, а саме: посада заступника директора КДЮСШ 4 відділу молоді та спорту з адміністративно-господарської роботи, посада заступника директора ДЮСШ 4 відділу молоді та спорту з навчально-тренувальної роботи та посада директора КДЮСШ 2 відділу молоді та спорту. Всі зазначені посади повністю відповідають освіті, досвіду роботи та кваліфікації позивача, проте, всупереч вимогам статті 49-2 КЗпП України відповідач не запропонував ці вакантні посади, хоча повинен був це зробити. В день звільнення позивача іншу особу було призначено на посаду директора КДЮСШ 2 відділу молоді та спорту. Міська рада також лише повідомляла про наявність вакантних посад в органах місцевого самоврядування на які оголошено конкурс. Пропозиції переведення шляхом стажування на будь-яку з посад, яка б відповідала досвіду роботи і кваліфікації позивач не отримала. 
        На підставі зазначеного позивач просила суд задовольнити заявлені позовні вимоги к повному обсязі. 
           Рішенням Луганського окружного адміністративного суду від 11 серпня 2020 року у задоволені позову відмовлено.
          Не погодившись з таким судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення місцевого суду, прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права. 
           Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції не взято до уваги те, що суд не надав належної оцінки усім наявним у справі доказам та важливим аргументам, що звільнення відбулось без проведення реорганізації, без погодження із спільним представницьким органом (представником трудового колективу), без запропонування всіх вакантних посад. Судом також не встановлювалась наявність інших вакантних посад, окрім тих, що були зазначені в повідомленнях, на які було оголошено конкурс. Суд першої інстанції визнав встановленими обставини, які не були доведені відповідачами належним чином письмовими доказами. А саме матеріали справи не містять письмової відмови від запропонованих посад, пропозиції переведення на будь-яку з посад в матеріалах справи також відсутні. Висновки суду ґрунтуються виключно на доводах та припущеннях відповідачів, не підтверджених доказами. Позивач вважає припинення трудового договору на підставі п. 1 ст.40 КЗпП України, про яке зазначено в попередженні, не може вважатись самостійною підставою для звільнення, якщо реорганізація не відбулась. Отже, законних підстав для звільнення позивача не було. 
         В судовому засіданні позивач підтримала доводи апеляційної скарги .
         Відповідно до ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України (далі – КАС України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги.
        Суд апеляційної інстанції, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вважає за необхідне вимоги, викладені в апеляційній скарзі залишити без задоволення, з наступних підстав.
         Судами першої та апеляційної інстанції встановлено таке.
             Вислухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог і наданих доказів, оцінивши докази відповідно до вимог статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), судом встановлено таке.
          ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) з 01.10.1992 працювала на посаді спеціаліста II категорії Сєвєродонецького міськспорткомітету та 27.11.1996 склала присягу державного службовця (арк. спр.12-13).
          З записів в копії трудовій книжці позивача серії НОМЕР_2 встановлено, що 02.02.2009 позивача переведено на посаду головного спеціаліста відділу у справах сім`ї, молоді та спорту міської ради (запис № 16) та 01.11.2013 відділ у справах сім`ї, молоді та спорту міської ради перейменовано у відділ молоді та спорту, згідно рішення № 3131 від 24.10.2013 сімдесят четвертої сесії VІ скликання Сєвєродонецької міської ради (запис №17) (арк.спр. 12-13).
            22.01.2019 на п`ятдесят сьомій (позачерговій) сесії Сєвєродонецькою міською радою сьомого скликання прийнято рішення № 3287 про скорочення з 15.04.2019 загальної чисельності працівників виконавчих органів Сєвєродонецької міської ради на 10 відсотків та зобов`язано керівників виконавчих органів Сєвєродонецької міської ради надати до 01.02.2019 свої пропозиції щодо проведення скорочення чисельності працівників, підпорядкованих їм виконавчих органів Сєвєродонецької міської ради, після узгодження даних пропозицій з профільним заступником міського голови згідно підпорядкування (арк. спр. 83).
           14.03.2019 на шістдесятій (позачерговій) сесії Сєвєродонецькою міською радою сьомого скликання прийнято рішення № 3511 “Про проведення другого етапу скорочення чисельності працівників виконавчих органів Сєвєродонецької міської ради” (арк. спр. 19, 84).
           Згідно з вказаним рішенням Сєвєродонецькою міською радою вирішено, зокрема, реорганізувати з 03.06.2019 відділ культури міської ради і відділ молоді та спорту міської ради шляхом їх об`єднання в управління культури, молоді та спорту Сєвєродонецької міської ради, виключити зі структури виконавчих органів Сєвєродонецької міської ради з 03.06.2019 відділ культури міської ради та виключити зі структури виконавчих органів Сєвєродонецької міської ради з 03.06.2019 відділ молоді та спорту міської ради.
          29.03.2019 позивача ознайомлено з попередженням про реорганізацію з 03.06.2019 відділу культури міської ради і відділу молоді та спорту міської ради шляхом їх об`єднання в управління культури, молоді та спорту Сєвєродонецької міської ради та припинення трудового договору на підставі пункту 1 статті 40 Кодексу Законів про Працю України (арк. 20, 86).
          До зазначеного попередження додано список вакантних посад станом на 29.03.2019 (арк. спр. 21).
          Листами № 2289 від 10.04.2019 та № 3004 від 17.05.2019 позивачу повідомлено про наявність вакантних посад у виконавчих органах місцевого самоврядування, на які оголошено конкурс, з якими позивач ознайомлена під підпис (арк. спр.22-23, 87-88).
         Відповідно до штатного розпису на 2019 рік, введеного з 01.04.2019, штат апарату управління відділу молоді та спорту складав 5 штатних одиниць, а саме: начальник відділу, заступник начальника та три посади головних спеціаліста (арк. спр. 24).
          03.06.2019 міським головою винесено розпорядження № 205 про зобов`язання звільнити ОСОБА_1 , головного спеціаліста відділу молоді та спорту Сєвєродонецької міської ради, з 03.06.2016, у зв`язку із скороченням чисельності працівників виконавчих органів Сєвєродонецької міської ради, п.1 ст. 40 КЗпП України, з виплатою вихідної допомоги у розмірі середньомісячної заробітної плати і грошової компенсації, на підставі рішення 60-ої (позачергової) сесії Сєвєродонецької міської ради сьомого скликання від 14.03.2019 № 3511 “Про проведення другого етапу скорочення чисельності працівників виконавчих органів Сєвєродонецької міської ради” (арк.спр. 18).
          На підставі вищезазначеного розпорядження начальником відділу молоді та спорту Сєвєродонецької міської ради видано наказ № 01/К, яким ОСОБА_1 звільнено з 03 червня 2019 року з посади головного спеціаліста відділу молоді  та спорту на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України. (арк. спр. 17). 
          З вказаним наказом позивач ознайомлена 03.06.2019.
          12.06.2019 на шістдесят п`ятій (позачерговій) сесії Сєвєродонецькою міською радою сьомого скликання прийнято рішення № 3744 “Про затвердження штатних розписів виконавчих органів Сєвєродонецької міської ради на 2019 рік”, відповідно до якого, штат відділу молоді та спорту міської ради складає 2 шт. од. (арк. спр. 27, 90).
         Відповідно до додатку 2 до рішення 65-ої (позачергової) сесії міської ради від 12 червня 2019 року № 3744 штатний розпис працівників відділу молоді та спорту міської ради на 2019 рік складається з 2 штатних одиниць – начальника відділу та заступника начальника відділу (арк. спр. 28).
         Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, колегія суддів зазначає таке. 
         Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
         Адміністративний суд, не втручаючись у дискреційні повноваження суб`єкта владних повноважень щодо оптимізації структури та чисельності працівників, у відповідності із вимогами частини другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України має перевірити, чи прийнято таке рішення із дотриманням визначених цією нормою критеріїв, а саме: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
         Спірні правовідносини врегульовано Законом України від 21.05.1997 № 280/97-ВР “Про місцеве самоврядування в Україні” (далі – Закон № 280/97), Законом України від 07.06.2001 № 2493-III “Про службу в органах місцевого самоврядування” (далі – Закон № 2493-III), Кодексом законів про працю України (далі - КЗпП України).
        Закон № 2493-ІІІ є спеціальним законом, який регулює правові, організаційні, матеріальні та соціальні умови реалізації громадянами України права на службу в органах місцевого самоврядування, визначає загальні засади діяльності посадових осіб місцевого самоврядування, їх правовий статус, порядок та правові гарантії перебування на службі в органах місцевого самоврядування.
        Відповідно до статті 1 Закону № 2493-III служба в органах місцевого самоврядування - це професійна, на постійній основі діяльність громадян України, які займають посади в органах місцевого самоврядування, що спрямована на реалізацію територіальною громадою свого права на місцеве самоврядування та окремих повноважень органів виконавчої влади, наданих законом.
        Згідно з статтею 2 Закону № 2493-III посадовою особою місцевого самоврядування є особа, яка працює в органах місцевого самоврядування, має відповідні посадові повноваження щодо здійснення організаційно-розпорядчих та консультативно-дорадчих функцій і отримує заробітну плату за рахунок місцевого бюджету.
        Статтею 7 Закону № 2493-III визначено, що на посадових осіб місцевого самоврядування поширюється дія законодавства України про працю з урахуванням особливостей, передбачених цим Законом.
        Абзацом 5 частини першої статті 10 Закону № 2493-III визначено, що прийняття на службу в органи місцевого самоврядування здійснюється на посади керівника секретаріату (керуючого справами) районної, обласної ради, керуючого справами виконавчого апарату обласних і районних рад, керівників відділів, управлінь та інших працівників органів місцевого самоврядування шляхом призначення відповідно сільським, селищним, міським головою, головою районної, районної у місті, обласної ради на конкурсній основі чи за іншою процедурою, передбаченою законодавством України.
          Зі змісту статті 20 Закону № 2493-III вбачається, що загальні підстави для припинення служби в органах місцевого самоврядування врегульовано Кодексом законів про працю України, а даною нормою передбачено лише специфічні випадки припинення трудових відносин, характерні лише для проходження служби в органах місцевого самоврядування.
          Згідно з пунктом 1 частини першої статті 40 КЗпП України (тут і надалі положення наводяться в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках: змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.
         Звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу (частина друга статті 40 КЗпП України).
          Відповідно до частини четвертої статті 40 КЗпП України особливості звільнення окремих категорій працівників з підстав, передбачених пунктом 1 частини першої цієї статті, а також особливості застосування до них положень частини другої цієї статті, статей 42, 42-1, частин першої, другої і третьої статті 49-2, статті 74, частини третьої статті 121 цього Кодексу, встановлюються законом, що регулює їхній статус.
         Статтею 42 КЗпП України визначено, що при скороченні чисельності чи штату працівників у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці.
          При рівних умовах продуктивності праці і кваліфікації перевага в залишенні на роботі надається:
1) сімейним - при наявності двох і більше утриманців;
2) особам, в сім`ї яких немає інших працівників з самостійним заробітком;
3) працівникам з тривалим безперервним стажем роботи на даному підприємстві, в установі, організації;
4) працівникам, які навчаються у вищих і середніх спеціальних учбових закладах без відриву від виробництва;
5) учасникам бойових дій, постраждалим учасникам Революції Гідності, особам з інвалідністю внаслідок війни та особам, на яких поширюється чинність Закону України “Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту”, а також особам, реабілітованим відповідно до Закону України “Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років”, із числа тих, яких було піддано репресіям у формі (формах) позбавлення волі (ув`язнення) або обмеження волі чи примусового безпідставного поміщення здорової людини до психіатричного закладу за рішенням позасудового або іншого репресивного органу;
6) авторам винаходів, корисних моделей, промислових зразків і раціоналізаторських пропозицій;
7) працівникам, які дістали на цьому підприємстві, в установі, організації трудове каліцтво або професійне захворювання;
8) особам з числа депортованих з України, протягом п`яти років з часу повернення на постійне місце проживання до України;
9) працівникам з числа колишніх військовослужбовців строкової служби, військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період, військової служби за призовом осіб офіцерського складу та осіб, які проходили альтернативну (невійськову) службу, - протягом двох років з дня звільнення їх зі служби.
10) працівникам, яким залишилося менше трьох років до настання пенсійного віку, при досягненні якого особа має право на отримання пенсійних виплат.
         Перевага в залишенні на роботі може надаватися й іншим категоріям працівників, якщо це передбачено законодавством України.
         Частиною першою статті 43 КЗпП України визначено, що розірвання трудового договору з підстав, передбачених пунктами 1 (крім випадку ліквідації підприємства, установи, організації), 2-5, 7 статті 40 і пунктами 2 і 3 статті 41 цього Кодексу, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника), первинної профспілкової організації, членом якої є працівник, крім випадків, коли розірвання трудового договору із зазначених підстав здійснюється з прокурором, поліцейським і працівником Національної поліції, Служби безпеки України, Державного бюро розслідувань України, Національного антикорупційного бюро України чи органу, що здійснює контроль за додержанням податкового законодавства.
          Проте, згідно з частиною першою статті 43-1 КЗпП України розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу без згоди виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) допускається. Зокрема. у випадку звільнення працівника, який не є членом первинної профспілкової організації, що діє на підприємстві, в установі, організації.
         Матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 не була членом профспілкової організації, відрахування з її заробітної плати членських внесків на користь профспілкових організацій не здійснювалось (арк. спр. 89).
          Таким чином, твердження позивача щодо недотримання відповідачем приписів статті 43 Кодексу законів про працю України є безпідставним та необгрунтованим.
            Статтею 49-2 КЗпП України визначено порядок вивільнення працівників, а саме:
- про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці (частина перша);
- при вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством (частина друга);
- одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації, крім випадків, передбачених цим Кодексом.       
       При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації працівник, на власний розсуд, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно. 
         Судом встановлено, що на виконання рішення Сєвєродонецької міської ради № 3287 від 22.01.2019 про скорочення з 15.04.2019 загальної чисельності працівників виконавчих органів на 10 відсотків прийнято рішення Сєвєродонецької міської ради від 14.03.2019 № 3511 “Про проведення другого етапу скорочення чисельності працівників виконавчих органів Сєвєродонецької міської ради”, відповідно до якого з 03.06.2019 повинна була відбутись реорганізація відділу культури міської ради і відділу молоді та спорту міської ради шляхом їх об`єднання в управління культури, молоді та спорту Сєвєродонецької міської ради з виключенням вказаних відділів зі структури виконавчих органів Сєвєродонецької міської ради.
           Однак, фактично рішення Сєвєродонецької міської ради від 14.03.2019 № 3511 в частині виключення відділу молоді та спорту зі структури виконавчих органів Сєвєродонецької міської ради з 03.06.2019 не виконано.
            Натомість, Сєвєродонецькою міською радою 12.06.2019 прийнято рішення № 3744 про затвердження штатних розписів виконавчих органів Сєвєродонецької міської ради, яким затверджено також штатний розпис посадових осіб відділу молоді та спорту міської ради.
            Порівнянням штатних розписів відділу молоді та спорту Сєвєродонецької міської ради станом на 01.04.2019 та затвердженого рішенням Сєвєродонецької міської ради№ 3744 від 12.06.2019 судом встановлено, що міською радою проведено скорочення чисельності штатних одиниць відділу.
           Станом на 01.04.2019 штат відділу складався з начальника відділу, його заступника та трьох головних спеціалістів. Після скорочення штат відділу молоді та спорту міської ради складається з двох осіб: начальника відділу та його заступника.
          Судом встановлено, що позивача повідомлено про наступне вивільнення 29.03.2019, тобто не пізніше ніж за два місяці, що підтверджено попередженням про реорганізацію та припинення трудового договору (арк. спр. 20).
          Позивачу неодноразово повідомлялося про наявність вакантних посад у виконавчих органах Сєвєродонецько ї міської ради, що підтверджується попередженням про реорганізацію та припинення трудового договору та листами № 2289 від 10.04.2019 та № 3004 від 17.05.2019 (арк. спр.22-23, 87-88).
          Зважаючи на вищевикладене, судом встановлено, що звільнення позивача у зв`язку із скороченням чисельності працівників відбулося із дотриманням процедури, визначеної статтею 49-2 КЗпП України.
           Щодо твердження позивача, що їй не було запропоновано керівні посади КДЮСШ 4, ДЮСШ 4, ДЮСШ 2, суд зазначає таке.
          Статтею 1 Закону № 2493-III передбачено, що служба в органах місцевого самоврядування - це професійна, на постійній основі діяльність громадян України, які займають посади в органах місцевого самоврядування, що спрямована на реалізацію територіальною громадою свого права на місцеве самоврядування та окремих повноважень органів виконавчої влади, наданих законом. 
          Відповідно до ч. 3, 4 ст. 10 Закону № 2493-III у разі необхідності, за згодою сторін, посадова особа місцевого самоврядування може бути переведена на рівнозначну чи нижчу посаду або посаду радника чи консультанта без конкурсного відбору. 
          Голови районних, районних у містах, обласних рад, Київський та Севастопольський міський голова та міські голови (міст обласного і республіканського в Автономній Республіці Крим значення) мають право самостійно (без конкурсу) добирати та приймати на службу своїх помічників, радників (патронатну службу). 
          Таким чином, оскільки позивач займала посаду головного спеціаліста відділу молоді та спорту, то переведення її без конкурсу можливе лише на рівнозначні чи нижчі посади, посади радника чи консультанта.
          Позивач звертається до суду з даним позовом як посадова особа публічного права (органу місцевого самоврядування), а керівні посади, про які зазначає позивач, не відносяться до посад публічної служби та призначення на ці посади здійснюється не в порядку ст. 10 Закону України “Про службу в органах місцевого самоврядування”.
            Сторонами суду не наведено інших специфічних, доречних та важливих аргументів, які суд зобов`язаний оцінити, виконуючи свої зобов`язання щодо пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
          Суд зауважує, що в межах встановлених обставин щодо дотримання відповідачем процедури звільнення позивача з посади головного спеціаліста відділу молоді та спорту Сєвєродонецької міської ради у зв`язку із скороченням чисельності працівників виконавчих органів Сєвєродонецької міської ради за п.1 ст. 40 КЗпП України, вжиття відповідачем заходів для реального працевлаштування позивача та збереження його права на роботу, відсутні підстави вважати, що відповідач звільнив позивача безпідставно та у протиправний спосіб, у зв`язку з чим позовні вимоги щодо визнання протиправним та скасування розпорядження про звільнення, поновлення на посаді задоволенню не підлягають. 
           Позовні вимоги щодо стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди, не підлягають задоволенню як  похідні позовні вимоги від поновлення на роботі.
           З огляду на вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відмову у задоволенні позову.
          Статтею 316 КАС України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Ураховуючи наведене, колегія суддів не знаходить правових підстав для задоволення апеляційної скарги і відповідно для скасування оскаржуваного судового рішення, оскільки судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, правові висновки суду першої інстанції скаржником не спростовані. 
Керуючись 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
ПОСТАНОВИВ  :

        Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Луганського окружного адміністративного суду від 11 серпня 2020 року у справі № 360/915/20 – залишити без задоволення.
Рішення Луганського окружного адміністративного суду від 11 серпня 2020 року у справі № 360/915/20 – залишити без змін.
Повне судове рішення складено 01 грудня 2020 року.    
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому статтею 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

       Головуючий суддя                                                                                 А.А. Блохін

        Судді                                                                                                        А.В. Гайдар

                                                                                                                                         І.В. Сіваченко