УХВАЛА

09 грудня 2020 року 
м. Київ
Справа №  910/11131/19 
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Міщенка І.С. - головуючого, Берднік І.С., Сухового В.Г., 
розглядаючи у письмовому провадженні касаційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Телесистеми України"
на постанову Північного апеляційного господарського суду від 18 червня 2020 року (головуючий - Тищенко О.В., судді: Тарасенко К.В., Шаптала Є.Ю.) у справі 
за позовом Акціонерного товариства "Українська залізниця"
до Приватного акціонерного товариства "Телесистеми України"
про стягнення 397 746, 25 грн,
В С Т А Н О В И В:
1. Судами попередніх інстанцій встановлено, що 01.10.2010 між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Чернігівській області, як орендодавцем, та Приватним акціонерним товариством "Телесистеми України", як орендарем, укладено Договір оренди індивідуально визначеного (нерухомого) майна, що належить до державної власності № 139-10 (далі Договір оренди), відповідно до умов якого орендодавець передав, а орендар прийняв у строкове платне користування без права передачі в суборенду, приватизації та переходу права власності третім особам державне окреме індивідуально визначене нерухоме майно - 1/8 частину вежі радіорелейного зв`язку (далі - майно), що обліковується на балансі Ніжинської дистанції сигналізації та зв`язку ДТГО "Південно-Західна залізниця" (балансоутримувач) та розміщене за адресою: Чернігівська область, м. Ніжин, провулок Урожайний, буд. 8-а, вартість якого визначена згідно зі звітом про оцінку на 31.05.2010 і становить за незалежною оцінкою 142 089, 38 грн. 
1.1. На виконання Договору оренди 01.10.2010 сторонами було складено та підписано акт приймання-передачі.
1.2. Згідно з пунктом 3.7. Договору оренди орендна плата, перерахована несвоєчасно або не в повному обсязі, підлягає індексації і стягується до бюджету та Балансоутримувачу у визначеному пунктом 3.6 співвідношенні відповідно до чинного законодавства України з урахуванням пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ на дату нарахування пені від суми заборгованості за кожний день прострочення, уключаючи день оплати.
1.3. Відповідно до пункту 3.8. Договору оренди у разі, якщо на дату сплати орендної плати заборгованість за нею становить загалом не менше ніж три місяці, Орендар також сплачує штраф у розмірі 10 % від суми заборгованості.
1.4. Пунктом 3.11. Договору оренди передбачено, що у разі припинення (розірвання) Договору оренди орендар сплачує орендну плату до дня повернення майна за актом приймання-передавання включно. Закінчення строку дії Договору оренди не звільняє орендаря від обов`язку сплатити заборгованість за орендною платою, якщо така виникла, у повному обсязі, ураховуючи санкції, до державного бюджету та балансоутримувачу.
1.5. У пункті 10.11 Договору оренди сторони погодили, що якщо орендар не виконує обов`язку щодо повернення майна, орендодавець має право вимагати від орендаря сплати неустойки у розмірі подвійної орендної плати за користування майном за час прострочення.
2. В подальшому сторонами до Договору оренди неодноразово вносились зміни, зокрема, також змінено орендодавця на ПАТ "Укрзалізниця".
3. Враховуючи обставини, що були встановлені рішеннями судів у справах №  910/11067/17 та № 910/11490/18 та керуючись при цьому положеннями статті 75 ГПК України, суди у даній справі визначили, що Договір оренди припинився 02.07.2018, внаслідок його розірвання, шляхом односторонньої відмови орендодавця від нього. 
4. Поряд із цим, орендоване за Договором оренди майно було повернуто орендарем орендодавцеві лише 11.05.2019 на виконання рішення Господарського суду міста Києва від 12.12.2018 у справі № 910/11490/18, що підтверджується актом приймання-передачі (повернення) від 11.05.2019.
5. У серпні 2019 року Акціонерне товариство "Українська залізниця" (далі також - "Позивач", АТ "Укрзалізниця") звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом у даній справі до Приватного акціонерного товариства "Телесистеми України" (надалі також "Відповідач", ПрАТ "Телесистеми України") про стягнення з останнього заборгованості за Договором оренди за фактичне використання об`єкта оренди до моменту його повернення орендодавцю.
6.1. Як стверджує Позивач, в результаті невиконання Відповідачем своїх зобов`язань за Договором оренди у нього утворилася заборгованість по сплаті орендної плати за серпень - грудень 2018 року та січень - травень 2019 року у загальному розмірі 120 601, 58 грн.
6.2. На підставі пунктів 3.7, 3.8 Договору оренди Позивачем також здійснено нарахування пені у сумі 17 422, 13 грн та 10 % штрафу розмірі 12 060, 16 грн, а на підставі положень статті 625 Цивільного кодексу України (далі ЦК України), Позивач нарахував і 3% річних у сумі 1 839, 58 грн та інфляційні втрати у сумі 4 619, 64 грн.
6.3. Окрім того, Позивачем заявлені і вимоги про стягнення неустойки у розмірі 241 203,16 грн на підставі частини 2 статті 785 ЦК України.
7. Рішенням Господарського суду міста Києва від 10.12.2019 позов у даній справі задоволено частково. Стягнуто з ПрАТ "Телесистеми України" на користь АТ "Українська залізниця" 241 203, 16 грн неустойки за неповернення майна, а в іншій частині позову відмовлено.
7.1. Задовольняючи частково позовні вимоги, місцевий господарський суд виходив з того, що Відповідач одразу після закінчення строку дії Договору оренди не повернув Позивачу майно з орендного користування, а повернув його лише 11.05.2019, що підтверджується актом приймання-передачі (повернення). При цьому, місцевий суд врахував, що неповернення об`єкта оренди у період після припинення дії Договору оренди відбулося виключно з вини самого орендаря (Відповідача), який добровільно не повернув об`єкт оренди Позивачу, а продовжив користування орендованим майном допоки на виконання рішення Господарського суду міста Києва від 12.12.2018 у справі № 910/11490/18 не передав орендоване майно Позивачу. 
7.2. Поряд із цим, врахувавши правові висновки Верховного Суду, які було викладено у справах №№ 910/12949/16, 906/1037/16 господарський суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність правових підстав для стягнення з Відповідача боргу по орендній платі у сумі 120 601,58 грн за Договором оренди, оскільки вважав, що таке стягнення буде вважатися притягненням Відповідача до подвійної юридичної відповідальності за одне й теж саме правопорушення. У зв`язку з відсутністю підстав для задоволення позову у цій частині, суд відмовив і у стягненні нарахованих сум пені, штрафу, 3% річних та інфляційних втрат.
8. За наслідками перегляду даної справи в апеляційному порядку, постановою Північного апеляційного господарського суду від 18.06.2020, рішення Господарського суду міста Києва від 10.12.2019 в частині відмови у позові скасовано та прийнято у цій частині нове рішення, яким позовні вимоги задоволено повністю. 
8.1. Постанова апеляційного господарського суду обґрунтована такими аргументами.
8.1.1. У пункті 3.11. Договору оренди сторони домовились, що навіть після закінчення дії договору, Відповідач зобов`язаний сплачувати на користь Позивача орендну плату до моменту повернення майна за актом-приймання-передачі, а тому Позивачем правомірно було нараховано орендну плату до моменту підписання акта приймання-передачі.
8.1.2. Позовні вимоги Позивача про стягнення пені в сумі 17 422, 13 грн та 10% штрафу в розмірі 12 060, 16 грн також підлягають задоволенню, оскільки, такий вид забезпечення виконання зобов`язання як пеня та її розмір встановлено частиною 3 статті 549 ЦК України, частиною 6 статті 231 Господарського кодексу України (далі ГК України) та статей 1, 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань", а право встановити у договорі розмір та порядок нарахування штрафу надано сторонам частиною 4 статті 231 ГК України, що і передбачили сторони у пунктах 3.7, 3.8 Договору оренди. При цьому, можливість одночасного стягнення пені та штрафу за порушення окремих видів господарських зобов`язань передбачено частиною 2 статті 231 ГК України.
8.1.3. Оскільки Відповідач допустив порушення виконання грошового зобов`язання, нарахування Позивачем 3% річних та інфляційних втрат на заявлену суму боргу  також є правомірним, позаяк це прямо передбачено частиною 2 статті 625 ЦК України.
8.1.4. Щодо стягнення неустойки у розмірі подвійної орендної плати за користування майном за час прострочення, то право на стягнення такої неустойки прямо передбачено пунктом 10.11. Договору оренди, який відповідає положенням статті 627 ЦК України і є обов`язковим до виконання. Посилання місцевого господарського суду на правові висновки Верховного Суду у справах №№  910/12949/16, 906/1037/16 є помилковим, адже правовідносини у них не були подібними тим, що склалися між сторонами цього спору. 
9. Не погодившись із постановою апеляційного господарського суду, посилаючись при цьому на пункт 1 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України (далі ГПК України), Відповідач звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою у якій просить постанову Північного апеляційного господарського суду від 18.06.2020 скасувати, а рішення Господарського суду міста Києва від 10.12.2019 залишити в силі. 
9.1. У касаційній скарзі Відповідач вказує, що оскаржувана постанова прийнята апеляційним господарським судом з неправильним застосуванням положень частини 2 статті 785 ЦК України, статті 230 ГК України та без урахування висновків Верховного Суду щодо застосування вказаних норм у подібних правовідносинах, які було викладено у постанові від 13.02.2018 у справі № 910/12949/16 та постанові від 17.12.2018 у справі №  906/1037/16.
9.2. Скаржник стверджує, що допустивши вказані порушення та стягнувши з Відповідача орендну плату та неустойку у вигляді подвійної орендної плати за один і той самий період, апеляційний господарський суд фактично притягнув орендаря до подвійної відповідальності за одне й те саме порушення, що суперечить приписам статті 61 Конституції України.
10.  В свою чергу Позивач у відзиві на касаційну скаргу спростовує описані твердження Відповідача та просить у задоволенні касаційної скарги відмовити. 
11. Згідно з частиною 2 статті 302 ГПК України суд, який розглядає справу в касаційному порядку у складі колегії суддів або палати, передає справу на розгляд об`єднаної палати, якщо ця колегія або палата вважає за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного в раніше ухваленому рішенні Верховного Суду у складі колегії суддів з іншої палати або у складі іншої палати чи об`єднаної палати.
11.1. Відповідно до частини 4 статті 303 ГПК України про передачу справи на розгляд палати, об`єднаної палати або Великої Палати Верховного Суду суд постановляє ухвалу із викладенням мотивів необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у рішенні, визначеному в частинах 1-4 статті 302 цього Кодексу, або із обґрунтуванням підстав, визначених у частинах 5 або 6 статті 302 цього Кодексу.
11.2. Здійснюючи касаційне провадження у даній справі, ознайомившись з матеріалами справи і касаційної скарги, колегія суддів Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду дійшла висновку про необхідність передачі справи № 910/11131/19 на розгляд об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду з огляду на таке.
12. Як вже зазначалося вище, розглядаючи цей спір місцевий господарський суд задовольнив позовні вимоги частково і стягнув тільки нараховану на підставі положень частини 2 статті 785 ЦК України неустойку. В свою чергу апеляційний господарський суд дійшов висновку про повне задоволення позовних вимог, які включають як орендну плату з нарахованими на неї санкціями, так і неустойку у розмірі подвійної орендної плати. 
12.1. Між тим, доходячи протилежних висновків, суди обох інстанцій аналізували правові позиції Верховного Суду, які було викладено у постановах від 13.02.2018 у справі № 910/12949/16 та від 17.12.2018 у справі №  906/1037/16. На ці ж постанови посилається і Відповідач у тексті касаційної скарги, обґрунтовуючи наявність підстави для касаційного оскарження постанови апеляційного господарського суду.
13. Колегія суддів Касаційного господарського суду з`ясувала, що у постановах Верховного Суду від 13.02.2018 у справі № 910/12949/16 (Баранець О.М. - головуючий, судді: Вронська Г.О., Студенець В.І.) та від 17.12.2018 у справі №  906/1037/16 (Баранець О.М. - головуючий, судді: Мамалуй  О.О., Студенець В.І.), правовідносини у яких є подібними тим, що склалися між сторонами цієї справи, позаяк усі спори виникли між орендарями та орендодавцями з приводу стягнення орендної плати та (чи) неустойки, передбаченої частиною 2 статті 785 ЦК України за період користування орендованим майном після закінчення строку дії відповідних договорів і до моменту повернення майна за актами прийому-передачі, викладено правовий висновок щодо застосування, зокрема, положень частини 2 статті 785 ЦК України і який полягає у тому, що "одночасне стягнення орендної плати та неустойки у вигляді подвійної орендної плати, нарахованої за прострочення повернення орендованого майна, за один і той же період користування наймачем орендованим майном (за період з дня припинення дії договору оренди до дня повернення орендованого майна за актом) є неможливим, оскільки є притягненням відповідача до подвійної відповідальності за одне й те саме правопорушення, що суперечить положенням статті 61 Конституції України".
13.1. Зазначений правовий висновок знайшов підтримку і при касаційному перегляді справи № 910/20370/17 об`єднаною палатою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду.
14. Колегія суддів Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, яка у касаційному порядку переглядає судові рішення у справі № 910/11131/19 вважає за необхідне відступити від вказаного висновку і в мотивування своєї позиції зазначає таке.
15. Відповідно до частини 2 статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
15.1. Згідно положень статей 525, 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
15.2. Частинами 1, 6 статті 283 ГК України визначено, що за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності. До відносин оренди застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.
15.3. Згідно з частиною 1 статті 759 ЦК України, за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язаний передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.
15.4. Частиною 1 статті 785 ЦК України передбачено, що у разі припинення договору найму наймач зобов`язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі.
15.5. Аналіз вказаних приписів дозволяє дійти висновку, що договір найму (оренди) зумовлює право наймача (орендаря) користуватися орендованим майном впродовж строку дії договору із сплатою наймодавцю (орендодавцю) орендної плати, погодженої умовами договору оренди; припинення договору найму зумовлює обов`язок наймача негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі. 
15.6. Водночас, частиною 2 статті 785 ЦК України визначено, що якщо наймач не виконує обов`язку щодо повернення речі, наймодавець має право вимагати від наймача сплати неустойки у розмірі подвійної плати за користування річчю за час прострочення. 
16. Відповідно до приписів частини 1 статті 286 ГК України орендна плата це фіксований платіж, який орендар сплачує орендодавцю незалежно від наслідків своєї господарської діяльності. Частиною 1 статті 762 ЦК України передбачено, що за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму.
16.1. У постановах Касаційного господарського суду від 14.11.2018 у справі №  924/195/16 (Булгакова І.В. - головуючий, судді: Пільков К.М., Селіваненко В.П.), від 11.05.2018 у справі № 926/2119/17 (Студенець В.І. - головуючий, судді: Баранець О.М., Вронська Г.О.) зроблено правовий висновок про те, що зобов`язання орендаря сплачувати орендну плату за весь час фактичного користування майном, яке виникло з договору оренди, не припиняється зі спливом строку дії договору оренди, оскільки таке припинення пов`язане не із закінченням строку, на який було укладено договір, а з моментом підписання сторонами акта приймання-передачі об`єкта оренди. 
16.2. З викладеного слідує, що орендар за договором оренди має, зокрема, (1) обов`язок сплачувати орендну плату до моменту повернення орендованого майна за актом прийому-передачі та (2) обов`язок негайно повернути орендоване майно після припинення договору оренди. 
16.3. Колегія суддів відмічає, що правова природа поняття "орендна плата" безпосередньо пов`язана із користуванням річчю і обов`язок сплати такого платежу є суттю орендних правовідносин. Із припиненням зобов`язальних відносин за договором оренди у орендаря додатково виникає інший обов`язок - повернути річ. Але навіть в тому разі, якщо орендар свого обов`язку із повернення речі не виконує, зобов`язання зі сплати орендної плати, встановленої договором або законом, у нього зберігається.  При цьому у випадку, коли орендоване майно не повертається з вини орендаря, у нього виникає також і відповідальність за порушення зобов`язання із повернення речі у вигляді неустойки, встановленої частиною 2 статті 785 ЦК України.  
16.4. Отже, відповідальність, передбачена частиною 2 статті 785 ЦК України виникає у разі порушення обов`язку з повернення орендованого майна з вини орендаря. Однак плата за користування річчю є зовсім іншим обов`язком наймача і сплачується у зв`язку з тим, що останній продовжує користуватися річчю.
17. Дійсно, у статті 61 Конституції України закріплено норму відповідно до якої ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Юридична відповідальність особи має індивідуальний характер.
18. Але, відповідно до вказаних вище вимог чинного законодавства основне зобов`язання орендаря - сплачувати орендну плату за весь час фактичного користування майном, яке виникло з договору оренди, не припиняється після спливу строку дії договору, оскільки таке припинення пов`язано не із закінченням строку, на який було укладено договір, а з моментом повернення об`єкта оренди, тобто є господарським зобов`язанням за договором, а не санкцією за його неналежне виконання.
18.1. Тоді як передбачена у частині 2 статті 785 ЦК України неустойка, як раз є санкцією за невиконання обов`язку з повернення орендованого майна.
18.2. На думку колегії суддів, застосована у тексті наведеної норми прив`язка розміру неустойки до розміру орендної плати пов`язана виключно із методикою розрахунку такої санкції, однак така прив`язка жодним чином не свідчить про те, що орендна плата - як зобов`язання та неустойка у розмірі подвійної орендної плати - як санкція є тотожними поняттями.     
18.3. Так, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки (пункт 3 частини 1 статті 611 ЦК України).
18.4. Цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника встановлених законом негативних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов`язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов`язку нового додаткового обов`язку.
18.5. Покладення на суб`єкта господарювання нових додаткових обов`язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки.
18.6. Таким чином, у випадку якщо наймач не виконує обов`язку щодо повернення речі відповідальністю за це порушення буде саме стягнення неустойки, яка передбачена частиною 2 статті 785 ЦК України, тоді як сплата орендної плати за договором оренди є господарським зобов`язанням орендаря. Отже, стягнення з винного у неповерненні орендованого майна орендаря одночасно як заборгованості з орендної плати так і санкції у вигляді подвійної орендної плати за один і той самий період користування майном (після закінчення договору оренди і до моменту повернення орендованого майна за актом прийому-передачі) не може вважатися подвійним притягненням до відповідальності за одне й те саме порушення, оскільки сплата орендної плати такою відповідальністю взагалі не є.
19. Додатково колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що подібні за змістом висновки викладені, зокрема, у постанові Касаційного господарського суду від 30.07.2020 у справі № 925/1223/17 (Банасько О.О. - головуючий, судді: Міщенко  І.С., Пєсков В.Г.). Крім цього, можливість стягнення з винного орендаря орендної плати та неустойки, що передбачена частиною 2 статті 785 ЦК України за один і той самий період користування майном (після закінчення договору оренди і до моменту повернення орендованого майна за актом прийому-передачі) підтверджена Касаційним господарським судом у постанові від 11.12.2019 у справі № 904/527/19 (Кондратова І.Д. - головуючий, судді: Баранець О.М., Ткач І.В.). Вказане свідчить про те, що наразі єдиного підходу у вирішенні подібних категорій спорів у Касаційного господарського суду немає, а саме забезпечення такої єдності і є основною функцією Верховного Суду як найвищого суду у системі судоустрою.
20. Поряд з цим, колегія суддів акцентує увагу також на тому, що у провадженні Касаційного господарського суду та судів попередніх інстанцій знаходиться велика кількість справ, у яких піднімається питання одночасного стягнення орендної плати та неустойки, що передбачена частиною 2 статті 785 ЦК України, а тому розгляд цієї справи об`єднаною палатою сприятиме розвитку права та забезпечить єдність, передбачуваність та стабільність судової практики.  
За таких обставин, керуючись статтями 234, 235, 302, 303 ГПК України, Верховний Суд
У Х В А Л И В:
Справу № 910/11131/19 разом із касаційною скаргою Приватного акціонерного товариства "Телесистеми України" на постанову Північного апеляційного господарського суду від 18 червня 2020 року передати на розгляд об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.
Головуючий                                                                                                   Міщенко І.С.

Судді                                                                                                            Берднік І.С.

                                                                                                                        Суховий В.Г.