ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 33/803/1513/20 Справа № 205/4039/20 	  	Суддя у 1-й інстанції - Нощенко І. С. Суддя у 2-й інстанції - Слоквенко Г. П.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

15 грудня 2020 року                                                                м. Дніпро
Суддя Судової палати у кримінальних справах Дніпровського апеляційного суду Слоквенко Г.П., у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпро розглянувши апеляційну скаргу адвоката Андрієнка С.В. в інтересах потерпілого ОСОБА_1 на постанову Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 13.11.2020 року в справі про адміністративне правопорушення, якою 

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, не працюючого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 

провадження по справі закрито на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП,

ВСТАНОВИВ:

Зміст оскаржуваного судового рішення і встановлені судом першої інстанції обставини.
       Вказаною постановою провадження по справі про адміністративне праворушення, передбачене ст. 124 КУпАП, відносно ОСОБА_2 – закрито на підставі п. 1 ч. 1 ст.247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю складу зазначеного адміністративного правопорушення. 
       Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ДПР18 №414168 від 15.05.2020 року 15 травня 2020 року, о 23 годині, водій ОСОБА_2 , керуючи автомобілем BMW 732, д.н.з. НОМЕР_1 на вул. Набережна Заводська, в м.Дніпро, біля електроопори № 270, не впевнився в безпечності маневру та безпечної дистанції, внаслідок чого скоїв зіткнення з автомобілем BMW 3, д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_1 який рухався в попутному напрямку, чим порушив вимоги п.13.1 Правил дорожнього руху України, в результаті чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками. 

Вимоги апеляційної скарги та узагальненні доводи особи, яка її подала.
       В апеляційній скарзі адвокат Андрієнко С.В. в інтересах потерпілого ОСОБА_1 просить постанову Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 13.11.2020 року скасувати та винести нову постанову, якою ОСОБА_2  визнати винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та накласти на нього адміністративне стягнення.  
       Посилається на те, що суд першої інстанції пославшись на висновки судово-автотехнічного експертизи як на головний доказ невинуватості водія ОСОБА_2 , не надав уваги тому факту, що судовий експерт під час проведення вказаної експертизи, зробив висновки лише із показів водія ОСОБА_2 про механізм ДТП, які протирічать механічним ушкодженням, отриманим транспортними засобами. При цьому судовий експерт повністю проігнорував покази водія ОСОБА_1 в частині механізму скоєння дорожньо-транспортної пригоди (наприклад в частині того, що водій ОСОБА_1 на протязі всього розгляду справи чітко заявляв, що він рухався з постійною швидкістю та швидкості та напрямку руху не змінював). Також судовим експертом не було надано оцінку технічної спроможності показам водія ОСОБА_2 в частині того, а чи міг (згідно показів ОСОБА_2 ) автомобіль під керуванням водія ОСОБА_1 (з урахуванням отриманих механічних ушкоджень) змінити напрямок руху та зміститися на і смугу руху автомобіля під керуванням водія ОСОБА_2 на відстані 5-8 метрів, не втративши керованість.
       На думку апелянта, судовий експерт при проведенні судово-автотехнічної експертизи також не надав оцінки показам водія ОСОБА_1 в частині того, що водій ОСОБА_2 не витримав безпечного бокового інтервалу до автомобілю під керуванням водія ОСОБА_1 . При наданні показів в судовому засіданні експерт спочатку вказав, що п.13.1 ПДР не передбачає дотримання безпечного інтервалу, а потім на зауваження захисту все таки вказав, що п.13.1 ПДР передбачає дотримання безпечного бокового інтервалу, але відповів, що в застосуванні даного пункту ПДР в даному випадку нема сенсу, проаналізувавши лише дії водія ОСОБА_2 , проігнорувавши та не оцінивши покази водія ОСОБА_1 про механізм зіткнення.
       Вважає висновки судово-автотехнічної експертизи є сумнівними та не відповідають критерію доказування «поза розумним сумнівом».
       Звертає увагу на те, що дану дорожньо-транспортну пригоду водій ОСОБА_2 скоїв у стані сильного алкогольного сп`яніння (за що Ленінським районним судом м.Дніпро його було позбавлено права керувати транспортними засобами) і на місці пригоди точно пояснити деталі ДТП не міг, а детальні покази про механізм дорожньо-транспортної пригоди водій ОСОБА_2 надав лише через два місяці після самого ДТП та після того, як заключив договір з захисником і через місяць після того, як останній ознайомився з матеріалами справи.
       У своїй постанові суд першої інстанції посилається лише на висновки судово- автотехнічної експертизи, не навівши підстави того, чому до уваги були взяті лише покази водія ОСОБА_2 , а покази водія ОСОБА_1 до уваги не приймались.

Позиція учасників апеляційного перегляду.
       В судовому засіданні ОСОБА_1 та діючий в його інтересах адвокат Андрієнко С.В. апеляційну скаргу підтримали в повному обсязі та просили її задовольнити, а постанову суду першої інстанції скасувати та визнати винним водія ОСОБА_2 і накласти на нього адміністративне стягнення, передбачене ст. 124 КУпАП.
        ОСОБА_2 та діючий в його інтересах адвокат Пантюхов В.С. заперечували проти задоволення апеляційної скарги та просили постанову суду першої інстанції залишити без змін.

Мотиви апеляційного суду.
       Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників процесу, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи про адміністративне правопорушення, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.
       Відповідно до ст. 294 КУпАП України постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником протягом десяти днів з дня винесення постанови. Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.
       У відповідності до вимог ст. ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП суд зобов`язаний повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, встановити чи було вчинене адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні, дослідити наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і в залежності від встановленого, прийняти мотивоване законне рішення.
       Згідно до п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» від 23 грудня 2005 року судам слід враховувати на неприпустимість спрощеного підходу до судового розгляду справ про адміністративні правопорушення на транспорті та ігнорування прав осіб, яких притягають до відповідальності.
       Статтею 124 КУпАП передбачено відповідальність за порушення учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів. 
       Відповідно до п. 10.1 ПДР перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху.
       Згідно п. 12.3 ПДР у разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди. 
       Висновки суду першої інстанції про відсутність в діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП є законними та відповідають фактичним обставинам справи.
        Суд першої інстанції прийшов до висновку, що відповідно до судової автотехнічної експертизи №19\104-9\2\894 від 27.07.2020 року, в даній дорожній обстановці, водій автомобіля BMW 732, д.н.з. НОМЕР_1 – ОСОБА_2 , повинен був діяти відповідно до вимог п.12.3 ПДР України та в його діях не вбачається невідповідності вимогам Правил дорожнього руху України, які б знаходились в причинному зв`язку з даною пригодою, з чим погоджується і суд апеляційної інстанції.
       Крім того, у суді першої інстанції допитувався експерт ОСОБА_3 , який пояснив, що при складанні протоколу про адміністративне правопорушення, інспектором безпідставно зазначено про нібито порушення водієм ОСОБА_2 вимог п.13.1 ПДР України, оскільки невідповідності дій ОСОБА_2 вимогам зазначеного пункту Правил дорожнього руху України, в даній дорожній обстановці, не вбачається.
       Проведеною експертизою призначеною судом не можливо встановити однозначну винуватість ОСОБА_2 , оскільки мається два механізми ДТП, зі слів водія ОСОБА_1 та зі слів ОСОБА_2 .. Іншими матеріалами справи не можливо спростувати або підтвердити покази одного чи іншого водія.
       Не заслуговують на увагу доводи апелянта про те, що висновок експерта був складений лише з показів водія ОСОБА_2 , оскільки суд першої інстанції надав додатковий час ОСОБА_1 для подачі суду своїх додаткових пояснень у письмовому вигляді, крім того було надано можливість поставити свої запитання перед експертом, що і було зроблено останнім та судом були поставлені ці питання експерту. 
       Крім того, експертиза, яка була призначена судом, була проведена за всіма матеріалами справи, які були направлені в повному обсязі експерту, тому ставити під сумнів висновок експерта не надається можливим.
       Твердження про те що експерт не надав оцінки твердженням водія ОСОБА_1 не відповідають дійсності, оскільки експертом було досліджено всі матеріали справи, та взяті до уваги всі твердження обох водіїв, що знайшло своє відображення у висновках.
       Доводи про надання пояснень ОСОБА_2 після заключення договору про надання правової допомоги є неспроможними, оскільки аналогічні пояснення ОСОБА_2 надав на місці пригоди, що підтверджується цими поясненнями зафіксованими працівником поліції.
       Не можуть бути прийняті до уваги доводи апелянта про те, що ОСОБА_2 під час скоєння ДТП був у стані алкогольного сп`яніння, а відтак і винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, оскільки виходячи зі змісту ст. ст. 7, 254, 279 КУпАП розгляд справи про адміністративне правопорушення здійснюється щодо правопорушника та в межах протоколу про адміністративне правопорушення, який є єдиною підставою для притягнення особи до адміністративної відповідальності. Протокол про адміністративне правопорушення як підстава для притягнення особи до відповідальності та один із засобів доказування у будь-якому разі повинен відповідати вимогам ст. 256 КУпАП. Тому факт перебування ОСОБА_2 в стані алкогольного сп`яніння не може слугувати предметом розгляду даного адміністративного провадження.
       Суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що в діях ОСОБА_2 відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, - порушення учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів.
       Відповідно до ст.19 Закону України «Про міжнародні договори України», ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» стала практика Європейського суду з прав людини, яка є частиною національного законодавства та обов`язкова до застосування судами як джерело права.
       Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
       У рішенні по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 року, Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати (далі - Суд) постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.
        При розгляді справи судом першої інстанції порушень вимог ст. ст. 279, 280 КУпАП не допущено, докази перевірені на їх допустимість, належність та достатність відповідно до ст. 252 КУпАП.
Порушень норм процесуального або матеріального права не було встановлено під час перегляду, постанова суду є законною та обґрунтованою і такою, що відповідає фактичним обставинам справи. 
       Таким чином, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про необхідність залишення апеляційної скарги без задоволення, а постанови місцевого суду – без змін.
       Керуючись ст. 294 КУпАП,

П О С Т А Н О В И В:
               
       Апеляційну скаргу адвоката Андрієнка С.В. в інтересах потерпілого ОСОБА_1 – залишити без задоволення.
       Постанову Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 13 листопада 2020 року — залишити без змін.
       
       Постанова набирає законної сили негайно, остаточна і оскарженню не підлягає.

Суддя Дніпровського
апеляційного суду                                                          Г.П. Слоквенко