Справа № 461/9206/20                                 Головуючий у 1 інстанції: Радченко В.Є. 
Провадження № 33/811/1783/20                 Доповідач: Романюк М. Ф. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 грудня 2020 року Львівський апеляційний 30 грудня 2020 рокусуд в складі судді судової палати з розгляду кримінальних справ Романюка М.Ф., за участі представника Галицької митниці Держмитслужби Зирянова Олега Юрійовича, захисника особи, яка притягається до адміністративної відповідальності,  ОСОБА_1 - адвоката Хайнацької Оксани Федорівни, розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові в режимі відеоконференції апеляційну скаргу захисника - адвоката Хайнацької Оксани Федорівни на постанову судді Галицького районного суду м. Львова від 19 листопада 2020 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст. 472 Митного кодексу України, 

встановив:

цією постановою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого  ст.472 МК України  та накладено на нього стягнення у виді штрафу в розмірі 181894,23 грн.
Товар, вилучений згідно протоколу про порушення митних правил №1884/209000/20 від 22 вересня 2020 року конфісковано в дохід держави.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Галицької митниці Держмитслужби 77,40 грн. витрат за зберігання товару на складі митниці.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь Державної судової адміністрації України судовий збір в розмірі 420,40 грн.
За постановою суду, ОСОБА_1 визнано винним в тому, що він 22 вересня 2020 року близько 15 год. 29 хв. в зону митного контролю МАПП «Шегині» митного поста «Мостиська» Галицької митниці Держмитслужби заїхав транспортний засіб марки «FORD TRANSIT» реєстраційний номер НОМЕР_1 , який прямував з Республіки Польща в Україну, обравши формою проходження митного контролю смугу – «червоний коридор». Під час проведення візуального огляду даного транспортного засобу виникла підозра щодо наявності в ньому товарів та предметів які є обов`язкові для письмового декларування і товарів та предметів заборонених чи обмежених до переміщення через митний кордон України. ОСОБА_1 який слідував як водій у вказаному транспортному засобі подав до митного контролю митну декларацію в якій задекларував: - особисті речі, речі домашнього вжитку вагою 50кг, та продукти особистого вжитку вагою 2кг. Після завірення декларацій штампом «Під митним контролем № 394», під час проведення митного огляду транспортного засобу, в салоні транспортного засобу серед особистих речей без ознак приховування було виявлено наступний товар: Комплектуючі до комп`ютерної техніки - відеокарти вживані в асортименті в кількості 19 штук. Даний товар не був задекларований і належав ОСОБА_1 . Про наявність зазначеного товару ОСОБА_1 в процесі декларування та усного опитування не заявив, у митній декларації не вказав, тобто порушив ст. 257 Митного кодексу України, проте визнав його своєю власністю після митного огляду про, що вказано в поясненні наданому на окремому аркуші. Загальна вартість товару становить 181894,23 грн.

Не погоджуючись з даною постановою, захисник особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 - адвокат Хайнацька О.Ф. подала апеляційну скаргу, в якій просить поновити пропущений строк на апеляційне оскарження постанови Галицького районного суду м. Львова від 19 листопада 2020 року, скасувати вказану постанову та накласти адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 12 996,06 гривень (тобто в розмірі 100 відсотків від вартості майна). Повернути вилучений протоколом про порушення митних правил товар.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги покликається на те, що 02.10.2020 року до Галицького районного суду м. Львова було направлено письмове пояснення з оригіналами документів щодо здійснення оплати за не задекларований товар через мережу «Інтернет» включаючи копію електронного чеку від 18.09.2020 про оплату з системи електронних платежів PayPal.com з перекладом, тобто стороною захисту було надано доказ дійсної вартості товару який не було задекларовано, а саме в перерахунку згідно курсу валют вартість становила 391,75 євро.
Зазначає, що висновок експерта суперечить дійсності щодо вартості вилученого майна, та таким, що викликає сумнів у його правильності та не може братися судом до уваги, оскільки під час проведення дослідження маркування товару його робочий стан та відповідність вимогам нормативно-технічної документації не перевірялися, тому вартість визначалася за умови відповідності нанесеному на ньому маркуванню та вимогам нормативно-технічної документації, а також вартість вилученого товару визначена шляхом отримання даних з торгівельних мереж м. Львова та мережі Інтернет, а даний товар вироблявся з 2016 по 2018 рік і давно не доступний для придбання. 
Звертає увагу, що ОСОБА_1 не визнає себе винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.472 МК так як в його діях вбачається правопорушення передбачене ст.257 МК України та вчинив він це правопорушення не навмисно, як і зазначив, що перевезений ним товар він не декларував тому, що його вартість не перевищувала 500 євро, вага не перевищувала 50 кг, товар був несправний та призначений для власного не комерційного використання, про що зазначено в оригіналах документів про придбання та оплату за товар.
Захисник наголошує, що в додатках разом із письмовим поясненням було надіслано і оригінал квитанції про оплату товару з перекладом на українську мову з англійської, але суд першої інстанції не розібрався та не звернув на це увагу.
Зазначає, що судом першої інстанції не взято до уваги надані представником особи, яка притягується до адміністративної відповідальності оригіналів документів, що свідчить про те, що станом на 18.09.2020 згідно курсу валют НБУ в перерахунку суми в розмірі вартості придбаного товару, який становить 359,00 фунтів стерлінгів, дана сума складає 391,75 євро, що становить 12 966,06 грн, а тому, на думку адвоката, на ОСОБА_1 не вірно накладено штраф в межах санкції ст.472 МК України.
В обґрунтування пропуску строку на апеляційне оскарження апелянт покликається на те, що останній день подання апеляційної скарги 29.11.2020 року припадає на вихідний день - неділю, а відтак останнім днем подання скарги слід вважати перший робочий, який слідує за останнім днем подання скарги, тобто понеділок 30.11.2020.
Заслухавши захисника особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 - адвоката Хайнацької О.Ф., яка підтримала апеляційну скаргу, пояснення представника митного органу, який заперечив проти її задоволення, вивчивши апеляційну скаргу, прихожу до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
З огляду на те, що оскаржувана постанова винесена 19 листопада 2020 року, останній день подачі апеляційної скарги припав на вихідний день, а апеляційна скарга адвокатом Хайнацькою О.Ф. подана 30 листопада 2020 року, вважаю, що строк апеляційного оскарження не пропущений, а тому підстав для його поновлення немає.

Відповідно до вимог ст. 245 КУпАП завданнями провадження у справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.
Згідно ст. 489 МК України та ст. 280 КУпАП посадова особа (суддя) при розгляді справи про порушення митних правил зобов`язана з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи є підстави для звільнення особи, що вчинила правопорушення, а також інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Відповідно до ст. 472 МК України порушенням митних правил визнається недекларування товарів, транспортних засобів комерційного призначення, що переміщуються через митний кордон України, тобто незаявлення за встановленою формою точних та достовірних відомостей (наявність, найменування або назва, кількість тощо) про товари, транспортні засоби комерційного призначення, які підлягають обов`язковому декларуванню у разі переміщення через митний кордон України.
Об`єктивна сторона зазначеного правопорушення характеризується дією (недостовірне декларування), або ж бездіяльністю (недекларування). Тобто, це незаявлення за встановленою формою відомостей або заявлення недостовірних відомостей про товари, їх митного режиму і інших відомостей для митної мети.
Як вбачається із постанови суду першої інстанції, ці вимоги закону були виконані. Суд, визнавши ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 472 МК України, належним чином мотивував своє рішення з цього приводу із зазначенням доказів, якими підтверджується дане адміністративне правопорушення.
Викладений у судовому рішенні висновок про наявність у діях ОСОБА_1 складу правопорушення, передбаченого ст. 472 МК України, підтверджується сукупністю зібраних і перевірених у судовому засіданні доказів, а саме: протоколом про порушення митних правил №1884/209000/20 від 22 вересня 2020 р. (а.с.1-5); копією контрольного талону для проходження по «червоному коридору» (а.с.7); митою декларацією ОСОБА_1 (а.с.8); актом про проведення огляду (переогляду) товарів, транспортних засобів, ручної поклажі та багажу (а.с.12); письмовими поясненнями ОСОБА_1 від 22.09.2020 року (а.с.13); описом предметів (а.с.14); доповідною запискою (а.с.15); висновком №1420003301-0847 (а.с.20-24); службовою запискою (а.с.25).
З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 для проходження митного кордону обрав "червоний коридор", при цьому під час проведення візуального огляду даного транспортного засобу виникла підозра щодо наявності в ньому товарів та предметів які є обов`язкові для письмового декларування і товарів та предметів заборонених чи обмежених до переміщення через митний кордон України. ОСОБА_1 який слідував як водій у вказаному транспортному засобі подав до митного контролю митну декларацію в якій задекларував: - особисті речі, речі домашнього вжитку вагою 50кг, та продукти особистого вжитку вагою 2кг. Після завірення декларацій штампом «Під митним контролем № 394», під час проведення митного огляду транспортного засобу, в салоні транспортного засобу серед особистих речей без ознак приховування було виявлено наступний товар: Комплектуючі до комп`ютерної техніки - відеокарти вживані в асортименті в кількості 19 штук. Даний товар не був задекларований і належав ОСОБА_1 . Про наявність зазначеного товару ОСОБА_1 в процесі декларування та усного опитування не заявив, у митній декларації не вказав, тобто порушив ст. 257 Митного кодексу України, проте визнав його своєю власністю після митного огляду про, що вказано в поясненні наданому на окремому аркуші. 
Відповідно до ч.1 ст. 374 МК України товари, сумарна фактурна вартість яких не перевищує 500 євро та сумарна вага яких не перевищує 50 кг, що ввозяться громадянами на митну територію України у ручній поклажі та/або у супроводжуваному багажі через інші, ніж відкриті для повітряного сполучення, пункти пропуску через державний кордон України, не підлягають письмовому декларуванню та не є об`єктами оподаткування митними платежами.
Відповідно до ч.1 ст. 511 МК України товари - безпосередні предмети порушення митних правил та відповідні документи, необхідні як докази у справі про порушення митних правил, можуть тимчасово вилучатися. Документи, які перебувають в електронному вигляді, вилучаються разом з відповідними носіями.
Згідно з висновком експерта Львівського відділу з питань експертиз та досліджень Спеціалізованої лабораторії з питань експертизи та досліджень ДМС України від 20.10.2020 №1420003301-0847 вартість предметів порушення митних правил, вилучених протоколом митних правил №1884/209000/20, станом на час складання протоколу становить 181894,23 грн.
На думку суду апеляційної інстанції такий вірно взято до уваги судом першої інстанції, оскільки такий є належним та допустимим доказом у справі, який підтверджує, що вартість товарів, вилучених протоколом про ПМП від 22.09.2020 №1884/209000/20 перевищує суму наведену у ч.1 ст. 374 МК України, а саме 500 євро.
Щодо доводів апелянта про те, що експерт Львівського відділу з питань експертиз та досліджень Спеціалізованої лабораторії з питань експертизи та досліджень ДМС України не перевірив вилучений товар, то такі спростовуються п.п.3 п.6 висновку експерта, а саме в такому вказано, що у зв`язку з тим, що товари мають ознаки використання до них застосовується коригувальний коефіцієнт у розмірі 0,7.
Також апеляційний суд вважає необґрунтованими апеляційні доводи адвоката Хайнацької О.Ф. про те, що висновок експерта про визначення вартості незадекларованих товарів є неналежним доказом, оскільки такий наданий належним суб`єктом, уповноваженим на проведення експертних дослідження та здійснено на підставі безпосереднього дослідження предметів порушення митних правил.
Що стосується покликань апелянта про те, що судом першої інстанції не взято до уваги інвойсу про вартість товару, що складає 359 фунтів стерлінгів, то слід зазначити, що вказаний рахунок-фактура, на переконання апеляційного суду, не може братися за основу підтвердження вартості вилученого протоколом про порушення митних правил №1884/209000/20 від 22 вересня 2020 товару, оскільки неможливо ідентифікувати його походження. 
Апеляційний суд погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що посилання сторони захисту на вартість товару у сумі 359 фунтів стерлінгів, яка вказана в інвойсі не може братись до уваги суду, оскільки інвойс – є рахунком, а не підтвердженням сплаченої суми товару.
На підставі наведеного, суддя обґрунтовано дійшов висновку про наявність в діях ОСОБА_1 складу правопорушення, передбаченого ст. 472 МК України, оскільки ОСОБА_1 не заявив за встановленою формою точних та достовірних відомостей про наявність та кількість у транспортному засобі товару, що підлягає письмовому декларуванню при переміщенні через митний кордон України смугою руху "червоний коридор".
Щодо покликань захисника – адвоката Хайнацької О.Ф. про те, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що вартість товару становить 181494,23 грн, то такі спростовуються вищенаведеними матеріалами справи.
Доводи апеляційної скарги, що вартість товару не перевищувала 500 Євро та посилання захисника на проформу-рахунок є безпідставним, оскільки вартість переміщуваного товару визначена висновком, який є належним доказом у справі.
При розгляді справи в суді першої інстанції порушень норм матеріального чи процесуального права допущено не було. Суддя, відповідно до ст.ст. 245, 280 КУпАП, повно й всебічно з`ясував усі обставини, що мали значення для правильного вирішення справи, тому доводи апеляційної скарги про необ`єктивність, невмотивованість, незаконність та безпідставність прийнятого рішення є необґрунтованими.
Зібрані у справі докази в їх сукупності відповідають критерію належності, допустимості та достатності для прийняття рішення про наявність у діях ОСОБА_1 складу правопорушення, передбаченого ст. 472 МК України.
За наведених підстав на переконання апеляційного суду, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 472 МК України.
Адміністративне стягнення ОСОБА_1 накладено судом першої інстанції у відповідності до вимог ст. 33 КУпАП, з врахуванням характеру вчиненого правопорушення, особи порушника, ступеня його вини та в межах санкції ст. 472 МК України, що є достатнім для виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобіганню вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.
Істотних порушень вимог процесуального закону чи неправильного застосування норм матеріального права, які є підставою для зміни чи скасування постанови, апеляційним судом не встановлено.
З огляду на наведене, постанова судді першої інстанції є вмотивованою, а підстав для її скасування, про що порушується питання в апеляційній скарзі захисника особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 - адвоката Хайнацької Оксани Федорівни, апеляційний суд не вбачає.
Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд, 

постановив:

Постанову судді Галицького районного суду м. Львова від 19 листопада 2020 року, якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 472 МК України, залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 - адвоката Хайнацької Оксани Федорівни, без задоволення.
Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя М.Ф. Романюк