Справа № 127/11773/20 
Провадження № 33/801/867/2020
Категорія: 156 
Головуючий у суді 1-ї інстанції Гриневич В. С.
Доповідач: Сало Т. Б.

ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 листопада 2020 року                                                                               м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд, суддя Сало Т.Б., за участі особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності - ОСОБА_1 , його захисника - адвоката Захарченка О.В., розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Вінницького міського суду Вінницької області від 30 червня 2020 року в справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП,
встановив:
Постановою Вінницького міського суду Вінницької області від 30 червня 2020 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 600 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10 200 грн на користь держави з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік. Стягнуто з ОСОБА_1 в дохід держави судовий збір в сумі 420,40 грн.
Не погодившись із вказаною постановою, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції та провадження у справі закрити. 
Скарга мотивована тим, що працівники поліції не повідомили йому про причину зупинки; оскільки в стані сп`яніння він не був та йому терміново потрібно було рухатися далі по справам, він повідомив поліцейських про те, що не може поїхати до медичного закладу для проходження огляду, після чого поліцейські повернули йому водійське посвідчення та надали можливість далі продовжувати керування автомобілем, жодних документів він не підписував; його особу не було належним чином встановлено; в матеріалах справи відсутнє направлення водія для проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння; його не відсторонили від керування транспортним засобом, а також не вилучили посвідчення водія.
Також апелянт просить поновити строк на апеляційне оскарження постанови суду першої інстанції, мотивуючи тим, що 09.10.2020 з мобільного додатку Дія він отримав інформацію про відкриття виконавчого провадження та дізнався про існування в нього заборгованості. Зазначає, що судом першої інстанції порушено його право на судовий захист, оскільки до суду його не викликали, згідно паспортних даних адреса його місця проживання відрізняється від тієї, яка зазначена в протоколі про адміністративне правопорушення і його прізвище після зміни не ОСОБА_1 , а ОСОБА_1 . Судові повістки направлялися за адресою, за якою він з 2018 року не проживає. Для захисту порушених прав він звернувся до адвоката, який 15.10.2020 ознайомився з матеріалами справи. Тому вважає, що строк на апеляційне оскарження пропущено з поважних причин та підлягає поновленню.
Перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, апеляційний суд вважає, що клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до ч. 2 ст. 294 КУпАП, постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, протягом десяти днів з дня винесення постанови. Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні цього строку відмовлено.
Відповідно до ч. 2 ст. 289 КУпАП, в разі пропуску строку з поважних причин цей строк за заявою особи, щодо якої винесено постанову, може бути поновлено.
При вирішенні питання про наявність підстав для поновлення строку на апеляційне оскарження постанови, апеляційний суд виходить з того, що постанову Вінницьким міським судом Вінницької області прийнято 30.06.2020 та згідно супровідного листа від 03.07.2020 направлено на адресу ОСОБА_1 - АДРЕСА_1 .
Згідно копії паспорта громадянина України, яка додана до апеляційної скарги, місце проживання ОСОБА_1 зареєстровано за адресою - АДРЕСА_2 . 
09.10.2020 від захисника ОСОБА_1 - адвоката Захарченка О.В. надійшла заява про ознайомлення з матеріалами справи. З матеріалами справи адвокат Захарченко О.В. ознайомився 15.10.2020, про що свідчить відмітка на заяві.
Доказів отримання копії оскаржуваної постанови апелянтом до моменту ознайомлення його захисника з матеріалами справа не містить.
Оскільки ОСОБА_1 не був присутнім під час прийняття оскаржуваної постанови, матеріали справи не містять відомостей щодо отримання ним копії оскаржуваної постанови, а апеляційну скаргу він подав протягом десяти днів з моменту ознайомлення захисника з матеріалами справи, враховуючи, що місце проживання апелянта, зазначене в паспорті, є відмінним від зазначеного в протоколі про адміністративне правопорушення, з метою забезпечення конституційного права особи на оскарження судового рішення, про яке стверджується в рішеннях Європейського суду з прав людини, апеляційний суд прийшов до висновку, що строк на апеляційне оскарження постанови Вінницького міського суду Вінницької області від 30.06.2020 пропущений з поважних причин та підлягає поновленню.
Дослідивши матеріали справи, заслухавши ОСОБА_1 та адвоката Захарченка О.В., які підтримали апеляційну скаргу із зазначених в ній підстав, апеляційний суд прийшов до переконання, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.
Статтею 280 КУпАП встановлено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії БД №315377, складеного 25.05.2020 о 06 год. 50 хв. інспектором взводу №1 роти №3 БУПП у Вінницькій області ДПП лейтенантом поліції Чорногузом А.І., 25.05.2020 о 06 год. 10 хв. в м. Вінниці по вул. Хмельницьке шосе, 97, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом марки «Nissan Maxima», д.н.з. НОМЕР_1 , з ознаками наркотичного сп`яніння, а саме: тремтіння пальців рук, розширені зіниці очей, блідість обличчя. Від проходження медичного огляду на стан сп`яніння водій відмовився в повному обсязі у присутності двох свідків, чим порушив вимоги п. 2.5 ПДР України, у зв`язку з чим складено протокол, за що відповідальність передбачена частиною першою статті 130 КУпАП.
У п. 2.5 Правил дорожнього руху зазначено, що водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану наркотичного сп`яніння.
Частиною першою статті 130 КУпАП передбачено відповідальність за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан наркотичного сп`яніння.
Під час розгляду справи суд першої інстанції у відповідності до вимог ст.280 КУпАП з`ясував всі обставини, що підлягають доказуванню при розгляді справи про адміністративне правопорушення.
Висновок суду першої інстанції про те, що у діях ОСОБА_1 наявний склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1  ст. 130 КУпАП України, а саме відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан наркотичного сп`яніння, є обґрунтованим, відповідає фактичним обставинам справи та підтверджується наявними в матеріалах справи доказами. 
Процедура проведення огляду водіїв транспортних засобів на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, та оформлення результатів такого огляду регламентована Інструкцією про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом МВС України та МОЗ України 09.11.2015 №1452/735.
У пункті 2 розділу І вказаної Інструкції зазначено, що огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану.
Відповідно до пункту 12 розділу ІІ Інструкції, у разі наявності підстав вважати, що водій транспортного засобу перебуває у стані наркотичного сп`яніння згідно з ознаками, визначеними в пункті 4 розділу I цієї Інструкції, поліцейський направляє цю особу до найближчого закладу охорони здоров`я.
У п. 8 Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою встановлення ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських засобів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, затвердженого постановою КМУ від 17.12.2008 №1103, зазначено, що у разі відмови водія транспортного засобу від проведення огляду в закладі охорони здоров`я поліцейський в присутності двох свідків складає протокол про адміністративне правопорушення, у якому зазначає ознаки сп`яніння і дії водія щодо ухилення від огляду. 
У даному випадку поліцейським складено протокол про адміністративне правопорушення, в якому двоє свідків своїми підписами зафіксували факт відмови ОСОБА_1 від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння в закладі охорони здоров`я. 
Твердження апелянта про те, що в матеріалах справи відсутнє направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану наркотичного сп`яніння відхиляються апеляційним судом, оскільки з протоколу про адміністративне правопорушення та відеозапису з нагрудної камери працівника поліції, який надійшов на запит апеляційного суду, слідує, що ОСОБА_1 відмовився пройти огляд на стан сп`яніння в закладі охорони здоров`я, відтак у поліцейських не виникло обов`язку складати направлення для проходження відповідного огляду до медичного закладу.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 зазначає, що в стані сп`яніння він не був та йому терміново потрібно було їхати по справам, про що повідомив працівників поліції, що підтверджує факт його відмови їхати до медичного закладу для проходження огляду.
З відеозапису з нагрудної камери працівника поліції також видно, що ОСОБА_1 вголос зачитано зміст протоколу про адміністративне правопорушення, однак, від підпису протоколу він відмовився.
Доводи ОСОБА_1 про неповідомлення працівниками поліції причини зупинки транспортного засобу та ненадання поліцейськими доказів на місці зупинки про порушення ним правил дорожнього руху є безпідставними, оскільки з відеозапису з нагрудної камери працівника поліції видно, що йому повідомлено причину зупинки і вказана обставина не впливає на винуватість чи невинуватість ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.
У разі незгоди з діями поліцейських ОСОБА_1 не був позбавлений можливості оскаржити їх дії.
Також безпідставними є твердження апелянта про те, що його особу поліцейськими не було належним чином встановлено, а ймовірно записано з водійського посвідчення, яке після зміни паспортну ним не змінено, оскільки з протоколу про адміністративне правопорушення слідує, що його складено відносно ОСОБА_1 
Посвідчення водія видано 23.09.2016 на прізвище « ОСОБА_1 » (а.с.33).
Згідно копії паспорта громадянина України прізвище апелянта зазначено як « ОСОБА_1 » (а.с.34-35).
Оскільки в посвідченні водія зазначено попереднє прізвище ОСОБА_1 і ним не повідомлено про зміну прізвища, в протоколі зазначені відомості із водійського посвідчення.
Вказана обставина не свідчить про те, що поліцейськими, чи в подальшому судом першої інстанції, не встановлено особу правопорушника, оскільки ОСОБА_1 та ОСОБА_1 є однією і тією ж особою, тому не можна говорити про те, що до відповідальності притягнуто іншу особу.
Також апелянт стверджує, що суд направляв судові повістки на адресу, за якою він з 2018 року не проживає, однак, ОСОБА_1 під час складання відносно нього протоколу про адміністративне правопорушення не скористався своїм правом надати пояснення та підписати протокол, зміст якого йому було зачитано вголос. Відмовившись від підпису протоколу про адміністративне правопорушення та не надавши пояснень ОСОБА_1 , будучи повідомленим про направлення протоколу про адміністративне правопорушення відносно нього до суду, не повідомив дійсне місце проживання, чого не міг знати поліцейський та суд першої інстанції.
Тому підстав для направлення протоколу про адміністративне правопорушення на доопрацювання в суду першої інстанції не було.
Не спростовують також правильних висновків суду доводи апелянта про те, що його не було відсторонено від керування транспортним засобом та що у нього не було вилучено посвідчення водія, оскільки такі доводи не свідчать про відсутність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Будь-яких клопотань після оголошення апеляційним судом, що на запит суду з ДПП Управління ПП у Вінницькій області надійшов відеозапис з нагрудної камери лейтенанта поліції Чорногуза А.І., від ОСОБА_1 та його захисника, зокрема, про ознайомлення з відеозаписом, не надійшло.
З огляду на викладене, апеляційний суд вважає, що судом першої інстанції повно та об`єктивно з`ясовано фактичні обставини справи, вина ОСОБА_1 доведена повністю, а його дії правильно кваліфіковані за ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Враховуючи зазначене, апеляційний суд дійшов висновку, що доводи апеляційної скарги не спростовують правильних висновків суду першої інстанції, постанова суду першої інстанції є законною та обґрунтованою, тому її необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.
Керуючись ст. 294 КУпАП, 
постановив:
Клопотання ОСОБА_1 про поновлення строку на апеляційне оскарження задовольнити.
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Постанову Вінницького міського суду Вінницької області від 30 червня 2020 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Т.Б. Сало