Справа № 460/3298/14-ц                                Головуючий у 1 інстанції: Кандратьєва Н.А. 
Провадження № 22-ц/811/1691/20                  Доповідач в 2-й інстанції: Шандра М. М. 
Категорія:64

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

        01 грудня 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:
головуючого судді – Шандри М.М.
суддів: Савуляка Р.В., Мікуш Ю.Р.
секретаря: Савчук Г.В.
за участю: ОСОБА_1 та її представника ОСОБА_2 , представника Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) - Білінського М.-А.П. 
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення  Яворівського районного суду Львівської області від 08 квітня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , третя особа - Орган опіки та піклування Яворівської районної державної адміністрації Львівської області про виселення тимчасових мешканців із жилого приміщення та зустрічною позовною заявою ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , Немирівської селищної ради Яворівського району Львівської області, Другої Львівської державної нотаріальної контори, Обласного комунального підприємства Львівської обласної ради "Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки", реєстраційної служби Головного управління юстиції у Львівській області про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за заповітом, рішення про державну реєстрацію прав та їх обмежень, витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та визнання власником будинку,
ВСТАНОВИЛА:
Позивач за первісним позовом ОСОБА_1 09.10.2014 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 про виселення тимчасових мешканців із жилого приміщення, а саме з будинку АДРЕСА_1 без надання іншого жилого приміщення.
Позов обґрунтувала тим, що вона є власником будинку АДРЕСА_1 , в якому проживають відповідачі, яких вона поселила у 2009 році як тимчасових мешканців строком на три роки. Вказує, що відповідачі не є членами її сім`ї та проживають у будинку без реєстрації, жодних коштів за користування будинком не сплачують. Зазначає, що, незважаючи на закінчення строку, на який їх позивач поселила, відповідачі в добровільному порядку з будинку не виселяються. Своїми діями відповідачі перешкоджають позивачу реалізовувати своє право власності на будинок, оскільки позивач має намір проживати в будинку. 
14.11.2014 відповідач за первісним позовом ОСОБА_3 подала до суду зустрічну позовну заяву до ОСОБА_1 , Немирівської селищної ради Яворівського району Львівської області, Другої львівської державної нотаріальної контори, Обласного комунального підприємства Львівської обласної ради "Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки", реєстраційної служби Головного управління юстиції у Львівській області про визнання недійсними документів, на підставі яких було оформлено право власності на нерухоме майно та визначення власника даного майна у судовому порядку, в якій просила визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 25.10.1988 на будинок АДРЕСА_1 , визнати недійсним рішення про державну реєстрацію прав та їх обмежень від 15.09.2014, визнати недійсним витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обмежень від 15.09.2014 та визнати її власником будинку та господарських споруд за АДРЕСА_1 . Зустрічний позов обґрунтовує тим, що вона разом із чоловіком ОСОБА_4 та дітьми ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 проживають у спірному будинку, де проживав ОСОБА_8 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , не оформивши права власності на нього та не склавши заповіту. За період їхнього проживання ніхто жодних претензій до них не пред`являв. 18.10.2014 позивач за первісним позовом подала позов про їх виселення. При ознайомленні з матеріалами справи, отримала копії доданих до позовної заяви матеріалів, з яких дізналася про витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності на спірний будинок. Зазначає, що ОСОБА_8 не складав заповіту щодо будинку, а тому позивач всупереч вимогам закону оформила право власності на майно. Також зазначає, що з квітня по листопад 2009 року замовила будівельну бригаду для здійснення будівельних та ремонтних робіт у будинку, у зв`язку з чим здійснила витрати у розмірі 4 200 доларів США. Просила визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за заповітом серія та номер 7985, видане 25.10.1988, посвідчене державним нотаріусом Другої львівської державної нотаріальної контори Юнко М.Т.; визнати недійсним рішення про державну реєстрацію прав та їх обмежень, ІН 15782683 від 15.09.2014; визнати недійсним витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обмежень, ІН 26797577 від 15.09.2014; відмовити у задоволенні первісного позову та визнати її власником будинку АДРЕСА_1 . 
Рішенням  Яворівського районного суду Львівської області від 08 квітня 2020 року первісний позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 про виселення задоволено.
Виселено ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 з будинку АДРЕСА_1 без надання іншого житлового приміщення.
В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , Немирівської селищної ради Яворівського району Львівської області, Другої Львівської державної нотаріальної контори, Обласного комунального підприємства Львівської обласної ради Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки, Реєстраційної служби Головного управління юстиції у Львівській області про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину, рішення про державну реєстрацію прав та визнання права власності відмовити повністю.
Стягнуто з ОСОБА_3 , ОСОБА_9 на користь ОСОБА_1 солідарно судовий збір у розмірі 243 грн 60 коп.
Скасовано заходи забезпечення позову, застосовані ухвалою Яворівського районного суду Львівської області від 18 листопада 2014 року, якою заборонено вчиняти будь-які дії (відчуження, заміна огорожі, добудови, знесення споруд, проведення або відключення комунікацій, тощо), щодо житлового будинку АДРЕСА_1 .
Вказане рішення в апеляційному порядку оскаржила ОСОБА_3 .
В апеляційній скарзі посилається на незаконність та необґрунтованість рішення суду, порушення судом норм матеріального та процесуального права. 
Вказує на те, що у порушення вимог ст.200 ЦПК України, суд не видаляючись у нарадчу кімнату, не вирішив у законний спосіб питання про завершення підготовчого судового засідання, перейшов до судового розгляду справи, залишивши поза увагою зустрічний позов ОСОБА_3 поданий 19.11.2019. Також вважає, що суд першої інстанції безпідставно відмовив у задоволенні клопотання про відкладення розгляду справи. 
Просить рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким зустрічний позов ОСОБА_3 задовольнити. 
Відзив на апеляційну скаргу до суду не надано. 
У судовому засіданні апеляційної інстанції ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_2 просили апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення суду – без змін.
Інші учасники судового процесу в судове засідання не з`явилися, були належним чином повідомлені про час та місце слухання справи. ОСОБА_10 подала до суду заяву про відкладення розгляду справи у зв`язку з станом здоров`я та рекомендацією сімейного лікаря про самоізоляцію, проте ніяких підтверджуючих документів до клопотання не було додано, тому колегія суддів вважає, що клопотання не підлягає до задоволення, та вважає за можливе проводити розгляд справи без її участі. Завідувач Другої Львівської державної нотаріальної контори Палажій Г.В. скерувала на адресу суду заяву, в якій просить проводити розгляд справи без участі представника. Тому розгляд справи проводиться у їх відсутності.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з таких підстав.
Згідно із ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.1, ч.6 ст. 81 ЦПК України).
Згідно із ч.1 ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. 
Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Колегія суддів вважає, що рішення суду таким вимогам відповідає. 
Судом установлено, що згідно з витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень, будинок АДРЕСА_1 належить на праві приватної власності ОСОБА_1 . Підставою виникнення права власності є свідоцтво про право на спадщину за заповітом, видане 25.10.1988, посвідчене державним нотаріусом Другої Львівської державної нотаріальної контори Юнко М.Т., зареєстровано в реєстрі за №7985 .
Відповідно до заповіту від 21.10.1987, посвідченого секретарем виконкому Середкевичівської сільської ради народних депутатів Яворівського району Смалюх І.М., зареєстрованого за № 7, ОСОБА_8 заповів все своє майно, де б воно не було і з чого б не складалося ОСОБА_1 . ОСОБА_8 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 . Заповіт ніким не оспорювався і не скасований.
Як убачається із копії матеріалів спадкової справи, ОСОБА_8 згідно із свідоцтвом про право особистої власності на житловий будинок від 01.06.1976, яке видане на підставі рішення Немирівської селищної ради народних депутатів №31 від 29.03.1976 належав на праві приватної власності житловий будинок АДРЕСА_1 . 
Відповідно до довідки виконавчого комітету Немирівської селищної ради №1371 від 19.09.2014 в житловому будинку АДРЕСА_1 , який належить ОСОБА_1 , ніхто не зареєстрований.
Згідно із актом комісії Немирівської селищної ради Яворівського району Львівської області від 30.09.2014 в житловому будинку АДРЕСА_1 проживає сім`я ОСОБА_4 .
Згідно із актом комісії Немирівської селищної ради Яворівського району Львівської області від 10.03.2020 ОСОБА_1 проживає у важких матеріально-побутових умовах. У житловому будинку, в якому проживає ОСОБА_1 , пошкоджений внаслідок пожежі дах, стіни вкриті грибком.
Згідно із актом комісії Немирівської селищної ради Яворівського району Львівської області від 03.02.2020 ОСОБА_4 разом з сім`єю: ОСОБА_11 , ОСОБА_7 , ОСОБА_6 зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 . Як убачається з матеріалів справи, ОСОБА_3 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 .
Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
Установивши, що спірний будинок в порядку спадкування за заповітом належить на праві приватної власності позивачу ОСОБА_1 , відповідачі, які не є членами сім`ї власника, проживають у ньому як тимчасові мешканці, та всупереч вимогам позивача звільнити займаний будинок продовжують проживати в ньому, доказів, які б підтверджували правомірність користування спірним майном суду не надали, прийшов до правильного висновку про задоволення первісного позову про виселення відповідачів без надання іншого житлового приміщення. Відмовляючи у задоволенні зустрічного позову, суд першої інстанції правильно виходив з того, що позивач за зустрічним позовом ОСОБА_3 не надала суду будь-яких письмових доказів, які б підтверджували її право на проживання в житловому будинку АДРЕСА_1 , не навела будь-яких підстав та не надала доказів до суду щодо підставності визнання її власником будинку АДРЕСА_1 . 
Доводи апеляційної скарги про те, що подана нею 19.11.2019 зустрічна позовна заява про стягнення з ОСОБА_1 на її користь коштів, затрачених для покращення житла, не розглянута судом, не заслуговують на увагу, оскільки, як убачається з матеріалів справи, ухвалою суду від 20.11.2019 вказану зустрічну заяву повернуто ОСОБА_3 .
       Щодо доводів апеляційної скарги про розгляд справи судом першої інстанції 08.04.2020 за відсутності ОСОБА_3 , яка звернулася до суду з клопотанням про відкладення розгляду справи, колегія суддів зазначає таке.
       Відповідно до ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.
       У разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів.
Отже, якщо сторони не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обгрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Неявка учасника судового процесу у судове засідання, за умови належного повідомлення сторони про час і місце розгляду справи, не є підставою для скасування судового рішення, ухваленого за відсутності сторони спору.
Європейський суд з прав людини в рішенні від 07.07.1989 у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.
       Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, на законність оскаржуваного рішення не впливають.
Відповідно до п.1 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін, оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.1 ч.1 ст. 374, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів, 
ПОСТАНОВИЛА:
       Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.
       Рішення Яворівського районного суду Львівської області від 08 квітня 2020 року залишити без змін.
       Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.
       
       Повний текст постанови складено:10.12.2020

Головуючий          

Судді