Справа № 127/14584/20 
Провадження № 33/801/853/2020
Категорія: 156 
Головуючий у суді 1-ї інстанції Михайленко А. В.
Доповідач: Копаничук С. Г.

ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 листопада 2020 року                                                                               м. Вінниця
Суддя Вінницького апеляційного суду Копаничук С.Г.,
розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Вінницького міського суду Вінницької області від 10.09.2020 року, якою визнано винним
ОСОБА_1 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 
у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.130 КУпАП,
в с т а н о в и в :
Згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ДПР18 №542706 від 25.06.2020 року, того ж дня о 22 год. 30 хв. в м. Вінниці по вул. Брацлавській, 1 водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом Geely MR 7151, д.н.з. НОМЕР_1 у стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан сп`яніння проводився на місці зупинки із застосуванням приладу «Драгер» в присутності свідків. Результат позитивний - 0,62%0. 
Відповідно до Карти обліку адміністративного правопорушення, постановою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 17.10.2019 року ОСОБА_1 визнаний винним за ч. 1 ст. 130 КУпАП із застосуванням адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 10 200 грн. в дохід держави та з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на один рік.
Тобто, ОСОБА_1 повторно протягом року керував транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння, чим порушив п. 2.9 «а» ПДР України та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 130 КУпАП.
Постановою Вінницького міського суду від 10.09.2020 року ОСОБА_1 визнаний винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 130 КУпАП, із застосуванням адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 20 400 грн. в дохід держави та з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на три роки. Вирішено питання судових витрат.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить строк на апеляційне оскарження вищевказаної постанови суду поновити та, посилаючись на неправильне застосування норм КУпАП України, постанову суду першої інстанції скасувати, а справу направити на новий судовий розгляд до Тальнівського районного суду. Зазначив, що в судовому засіданні міського суду участь не приймав, копію оскаржуваної постанови він отримав лише 02.10.2020 року, а апеляційну скаргу подав 10.10.2020 року, тобто протягом строку на апеляційне оскарження, визначеного нормами КУпАП. Вказав, що твердження суду про те, що він, будучи належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, в судові засідання не з`явився, не відповідають дійсності. Зазначив, що судову повістку про судове засідання, призначене на 29.07.2020 року отримав лише 31.07.2020 року. Про судове засідання, призначене на 10.09.2020 року був повідомлений 04.09.2020 року, однак надав до суду заяву про направлення справи за місцем його проживання – до Тальнівського районного суду. Суд зазначене клопотання до уваги не прийняв і розглянув справу за його відсутності, у зв`язку з чим він був позбавлений можливості скористатися правами, передбаченими ст. 268 КУпАП. 
Відповідно до ч.2 ст. 294 КУпАП постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 7 та частиною першою статті 287 цього Кодексу.
Як вбачається з матеріалів справи про адміністративне правопорушення, судове засідання 10.09.2020 року проводилось у відсутність ОСОБА_1 . При цьому матеріали справи містять відомості, що ОСОБА_1 04.09.2020 року був належним чином повідомлений про дату, час і місце розгляд справи у суді першої інстанції (а.с. 16). Копія оскаржуваної постанови суду була направлена судом на адресу ОСОБА_1 лише 21.09.2020 року, що підтверджується супровідним листом, наявним в матеріалах справи (а.с. 22). Згідно рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення №2105018339050, копію постанови від 10.09.2020 року ОСОБА_1 отримав 02.10.2020 року. Апеляційну скаргу на вказану постанову ОСОБА_1 подав засобами поштового звязку 10.10.2020 року, тобто протягом 10 днів з дня отримання копії оскаржуваної постанови, суд дійшов висновку, що клопотання ОСОБА_1 про поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження підлягає задоволенню, а строк - поновленню.
Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до ч. 7 ст. 294 КУпАП апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Апеляційний суд може дослідити нові докази, які не досліджувалися раніше, якщо визнає обґрунтованим ненадання їх до місцевого суду або необґрунтованим відхилення їх місцевим судом.
Згідно з вимогами ст. ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП суд зобов`язаний повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, встановити чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні, дослідити наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і в залежності від встановленого, прийняти мотивоване законне рішення.
За правилами частин 1 і 2 статті 266 КУпАП особи, які керують транспортними засобами, річковими або маломірними суднами і щодо яких є підстави вважати, що вони перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, підлягають відстороненню від керування цими транспортними засобами, річковими або маломірними суднами та оглядові на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції. Огляд водія (судноводія) на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, проводиться з використанням спеціальних технічних засобів поліцейським у присутності двох свідків.
Частиною 3 цієї статті передбачено, що у разі незгоди водія (судноводія) на проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я.
Відповідно до вимог п. 2.9 «а» Правил дорожнього руху України водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння або перебуваючи під впливом наркотичних чи токсичних речовин.
Відповідальність за порушення зазначених вимог ПДР України передбачена статтею 130 КУпАП, згідно якої Керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, - тягнуть за собою накладення штрафу на водіїв у розмірі шестисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік і на інших осіб - накладення штрафу в розмірі шестисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Частиною 2 вказаної норми передбачає, що повторне протягом року вчинення будь-якого з порушень, передбачених частиною першою цієї статті, - тягне за собою накладення штрафу на водіїв у розмірі однієї тисячі двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права керування транспортними засобами на строк три роки і на інших осіб - накладення штрафу у розмірі однієї тисячі двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з оплатним вилученням транспортного засобу чи без такого
Постановляючи постанову про притягнення ОСОБА_1   до адміністративної відповідальності за ч.2 ст. 130 КУпАП, суд виходив з того, що в діях наявні ознаки порушення вимог п. 2.9 а ПДР України, що підтверджується протоколом про адміністративне правопорушення серії ДПР18 № 542706, а дії ОСОБА_1 охоплюються складом правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 130 КУпАП, тобто керування транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння, вчинене повторно протягом року, що підтверджується результатом алкотесту Драгер 6820 (0,62 проміле), рапортом поліцейського Гончарука В.О.
Зазначені докази у своїй сукупності підтверджують наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 130 КУпАП, яке виразилося у керуванні транспортним засобом у стані алкогольного сп?яніння повторно протягом року після притягнення його до відповідальності за аналогічне правопорушення.
Суд першої інстанції відповідно до ст. 245 КУпАП у повній мірі дослідив та проаналізував наявні в матеріалах справи про адміністративне правопорушення докази і надав їм належну правову оцінку, а відтак дійшов правильного висновку про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 130 КУпАП, за вчинення якого застосував до нього адміністративне стягнення в межах санкції вищевказаної норми, що з урахуванням характеру вчиненого правопорушення є правильним та достатнім і відповідає вимогам ст. 33 КУпАП.
Доводи апеляційної скарги про те, що її заявник не був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, є необґрунтованими, виходячи з наступного.
Відповідно до ст. 268 КУпАП особа, яка притягається до адміністративної відповідальності має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржити постанову по справі. Справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.
У рішенні Європейського суду з прав людини по справі «О?Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29 червня 2007 року, яке з урахуванням положень статей 8, 9 Конституції України, а також статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини» є частиною національного законодавства, зазначено, що будь-яка особа яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є такими, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодилися нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі держави. За результатами розгляду вказаної справи, суд не встановив порушення прав заявників, передбачених ч. 1, 2 ст. 6 Європейської Конвенції з прав людини.
З матеріалів справи слідує, що ОСОБА_1 під час складення протоколу про адміністративне правопорушення був повідомлений про те, що розгляд справи відносно нього відбудеться у Вінницькому міському суді.
Суд першої інстанції призначав справу про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 130 КУпАП, до розгляду двічі – на 29.07.2020 року та 10.09.2020 року. Про останнє засідання ОСОБА_1 був повідомлений належним чином за адресою, вказаною в протоколі про адміністративне правопорушення (в подальшому зазначеною у апеляційній скарзі), а також інформація про розгляд справи публікувалась судом на офіційному веб-порталі «Судова влада». Судова повістка про виклик ОСОБА_1 до суду на 10.09.2020 року отримана останнім 04.09.2020 року.
З огляду на зазначене, ОСОБА_1 , будучи обізнаним про складення протоколу про адміністративне правопорушення та розгляд справи Вінницьким міським судом стосовно нього, судовим розглядом не цікавився, поважності причин неприбуття до суду в апеляційній скарзі не вказав. Вказані дії апеляційний суд розцінює як спосіб особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, ухилитися від участі при розгляді справи та використати цю обставину, як підставу для можливого оскарження судового рішення. 
Відтак, апеляційний суд не встановив порушення судом першої інстанції прав ОСОБА_1 при розгляді даної справи, а доводи апеляційної скарги в цій частині не спростовують встановлені факти повторного протягом року керування ОСОБА_1 транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння, що є підставою для притягнення останнього до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 130 КУпАП та не є безумовною підставою для скасування прийнятої постанови.
Окрім того, доводи апеляційної скарги про його неявку у зв`язку з поданням ним клопотання про перенесення розгляду справи за його місцем проживання не заслуговують на увагу, оскільки сам факт подачі такого клопотання не звільняє особу від обов`язку прибути до суду за викликом.
Крім того, відповідно до ст. 276 КУпАП, Справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення. Справи про адміністративні правопорушення, передбачені статтями 80, 81, 121 - 126, 127-1 - 129, частинами першою, другою, третьою і четвертою статті 130 і статтею 139 (коли правопорушення вчинено водієм) цього Кодексу, можуть також розглядатися за місцем обліку транспортних засобів або за місцем проживання порушників.
Тобто, направлення справи для розгляду з одного суду до іншого, що знаходиться за місцем проживання правопорушника, є правом суду, а не обов`язком.
Доводи про відсутність транспортного сполучення між містами є безпідставними, оскільки на момент розгляду справи, карантинні заходи були послаблені, а транспортне сполучення між населеними пунктами – відновлено з обмеженнями.
При цьому, суд звертає увагу, що постановою КГС ВС від 16 липня 2020 року в справі № 924/369/19 було встановлено, що після запровадження адаптивного карантину та відновлення регулярних та нерегулярних пасажирських перевезень автомобільним транспортом у міському, приміському, міжміському внутрішньообласному та міжнародному сполученні, карантинні обмеження не є перешкодою для явки сторони в судове засідання. Також згідно Постанови КМУ від 22 липня 2020 р. № 641 "Про встановлення карантину та запровадження посилених протиепідемічних заходів на території із значним поширенням гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2", на території регіону (адміністративно-територіальної одиниці), на якій установлено "помаранчевий" рівень епідемічної небезпеки, не передбачено заборони регулярних та нерегулярних перевезень пасажирів, натомість дозволено здійснення регулярних та нерегулярних перевезень пасажирів автомобільним транспортом, зокрема перевезень пасажирів на міських автобусних маршрутах у режимі маршрутного таксі, в електричному (трамвай, тролейбус), залізничному транспорті, у міському, приміському, міжміському, внутрішньообласному та міжобласному сполученні, в кількості місць для сидіння, що передбачена технічною характеристикою транспортного засобу, визначена в реєстраційних документах на цей транспортний засіб.
В своїх рішеннях Європейський суд також наголошує, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.
Відтак, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків про вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, а саме повторне керування транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння протягом року після притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Крім того, до повноважень апеляційного суду не відноситься скасування постанови і направлення справи для розгляду до іншого суду, про що просить заявник апеляційної скарги.
Інші доводи апеляційної скарги не є підставою для скасування законної постанови суду першої інстанції, оскільки зводяться до незгоди з постановленим судовим рішенням і свого підтвердження в ході апеляційного перегляду справи не знайшли та висновків суду першої інстанції не спростовують.
При розгляді справи місцевий суд правильно встановив фактичні обставини справи, надав правову оцінку наявним в матеріалах справи і дослідженим у судовому засіданні доказам у відповідності з вимогами ст. 252 КУпАП та дійшов обґрунтованого висновку про визнання вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 130 КУпАП та накладення, у зв?язку з цим, адміністративного стягнення.
Апеляційний суд, погоджується з висновками суду першої інстанції, оскільки ці висновки ґрунтуються на вимогах закону, а тому підстави для задоволення апеляційної скарги та закриття провадження у справі відсутні.
Керуючись ст. ст. 280, 283, 294, 295 КУпАП, суд,-
п о с т а н о в и в :
Клопотання ОСОБА_1 про поновлення строку на апеляційне оскарження – задовольнити.
Поновити ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження постанови Вінницького міського суду Вінницької області від 10.09.2020 року.
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Постанову Вінницького міського суду Вінницької області від 10.09.2020 року- залишити без змін.
Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає.
Суддя: С. Г. Копаничук