ПОСТАНОВА 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 грудня 2020 року 
м. Черкаси   

Справа № 700/4/19		
Провадження № 22-ц/821/2005/20		
категорія: 302000000 	  	

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого: - Василенко Л. І.,
суддів: Бородійчука В. Г., Нерушак Л. В.,
секретаря: Анкудінова О. І.
учасники справи:
позивач: Звенигородська місцева прокуратура в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадасту у Черкаській області;
відповідач:  ОСОБА_1 ;

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 – адвоката Середенка Олександра Васильовича на рішення Звенигородського районного суду Черкаської області від 12 жовтня 2020 року у справі за позовом заступника керівника Звенигородської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області до ОСОБА_1 про витребування земельних ділянок,   у складі головуючого судді: Сакун Д. І., повний текст рішення складено 13 жовтня 2020 року,

в с т а н о в и в :

Описова частина
Короткий зміст позовних вимог

У січні 2019 року заступник керівника Звенигородської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області звернувся в суд з позовом до ОСОБА_1 про витребування земельних ділянок.
Позовна заява мотивована тим, що розпорядженням Лисянської районної державної адміністрації від 17 грудня 2009 року № 408 «Про затвердження матеріалів по вибору місця розташування земельних ділянок та надання дозволу на розробку проекту відведення земельних ділянок для ведення особистого селянського господарства по Кам`янобрідській сільській раді» надано дозвіл на виготовлення проекту із землеустрою щодо відведення земельних ділянок для передання у приватну власність в т.ч. громадянам: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 для ведення особистого селянського господарства із земель державної власності в адміністративних межах Кам`янобрідської сільської ради Лисянського району Черкаської області за межами населеного пункту.
Розпорядженням Лисянської районної державної адміністрації від 31 грудня 2009 року № 437 «Про затвердження проекту із землеустрою щодо відведення земельних ділянок громадянам в адміністративних межах Кам`янобрідської сільської ради» затверджено проект із землеустрою щодо відведення зазначених земельних ділянок вказаним громадянам у приватну власність для ведення особистого селянського господарства за рахунок земель резервного фонду в адміністративних межах Кам`янобрідської сільської ради Лисянського району Черкаської області за межами населеного пункту.
Лисянським відділом Черкаської регіональної філії ДП «Центр державного земельного кадастру» у січні 2010 року вказаним громадянам видано державні акти на право приватної власності на земельні ділянки і в подальшому вказані громадяни відчужили відповідні земельні ділянки, зокрема земельні ділянки з кадастровими номерами: 7122884000:02:001:0195, 7122884000:02:001:0197, 7122884000:02:001:0216, 7122884000:02:001:0222, 7122884000:02:001:0224, 7122884000:02:001:0225, 7122884000:02:001:0228 на користь ОСОБА_9 .
Постановою Черкаського окружного адміністративного суду від 25 жовтня 2010 року, за адміністративним позовом Кам`янобрідської сільської ради Лисянського району Черкаської області до Лисянської районної державної адміністрації Черкаської області, визнані протиправними та скасовані розпорядження Лисянської районної державної адміністрації від 17 грудня 2009 року № 408 та від 31 грудня 2009 року № 437, що стали підставою для надання земельних ділянок вказаним громадянам.
Вказана постанова суду набрала законної сили.
Зазначав, що вироком Апеляційного суду Черкаської області від 05 листопада 2014 року також встановлено, що надання спірних земельних ділянок громадянам на підставі розпорядження Лисянської районної державної адміністрації № 437 від 31.12.2009 відбулося внаслідок введення посадових осіб Лисянської райооної державної адміністрації в оману. 
Рішенням Лисянського районного суду Черкаської області від 20.06.2018, яке залишене без змін постановою Апеляційного суду Черкаської області від 12.09.2018, було витребувано від ОСОБА_9 шляхом зобов`язання повернути на користь держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області вказані земельні ділянки. 
Разом з тим, з даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно встановлено, що 29.12.2017 право власності на вказані земельні ділянки зареєстровано за ОСОБА_1 , а підставою виникнення у відповідачки права власності є договір про поділ майна подружжя.
Вважає, що вищевказані земельні ділянки незаконно вибули з власності держави та поза її волею, а згодом відчужені на користь відповідачки по справі, тому є підстави для витребування у ОСОБА_1 спірних земельних ділянок на підставі ст. 388 ЦК України.
Враховуючи наведене, прокурор просив суд витребувати від ОСОБА_1 шляхом зобов`язання повернути на користь держави в особі Головного управління Держземагенства України   в Черкаській області земельні ділянки з кадастровими номерами: 7122884000:02:001:0222, 7122884000:02:001:0225, 7122884000:02:001:0224, 7122884000:02:001:0216, 7122884000:02:001:0197, 7122884000:02:001:0228, 7122884000:02:001:0195, загальною площею 13,9998 га розташовані в адміністративних межах Кам`янобрідської сільської ради Лисянського району Черкаської області.
Судові витрати по справі покласти на відповідача.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Звенигородського районного суду Черкаської області від 12 жовтня 2020 року позов задоволено.
Витребувано від ОСОБА_1 шляхом зобов`язання повернути на користь держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області (місцезнаходження: вул. Смілянська,131, м. Черкаси, 18000) земельні ділянки з кадастровими номерами: 7122884000:02:001:0222, 7122884000:02:001:0225, 7122884000:02:001:0224, 7122884000:02:001:0216, 7122884000:02:001:0197, 7122884000:02:001:0228, 7122884000:02:001:0195, загальною площею 13,9998 га розташовані в адміністративних межах Кам`янобрідської сільської ради Лисянського району Черкаської області.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь прокуратури Черкаської області 5 608,91 грн судового збору.
Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що вибуття спірних земельних ділянок відбулося поза волею держави на підставі скасованих розпоряджень, що було встановлено рішенням Лисянського районного суду Черкаської області від 20.06.2018, яке набрало законної сили 12.09.2018.
Обставини, встановлені у вказаній справі, мають суттєве преюдиційне значення для розгляду даної цивільної справи по суті, тому спірні земельні ділянки можуть бути витребувані і у відповідачки, оскільки вибули з власності держави поза її волею.
Відтак, суд першої інстанції дійшов висновку, що захист порушеного права держави шляхом витребування спірних земельних ділянок у добросовісних набувачів повинен здійснюватися відповідно до положень ст. 388 ЦК України.
Судом також встановлено, що подаючи позовну заяву до суду прокурор обґрунтував необхідність захисту інтересів держави у зв`язку з незаконним вилученням земельних ділянок загальною площею 13,9998 га із державної власності, що порушує інтереси держави в особі Головного управління Держгеокадастру в Черкаській області, який приймає рішення щодо розпорядження спірними земельними ділянками.

Аргументи учасників справи
Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі, поданій 12 листопада 2020 року, представник ОСОБА_1 – адвокат Середенко О. В., вважаючи рішення суду незаконним, ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права, просив його скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у позовних вимогах у повному обсязі.
Апеляційна скарга мотивована тим, що позовні вимоги відповідачкою не визнаються повністю, відповідачка не погоджується з правовою оцінкою обставин та заперечує щодо наведених позивачем обставин і правових підстав позову.
Вказує, що прокурор, звертаючись до суду з позовом, повинен обґрунтувати та довести бездіяльність компетентного органу, проте зазначені вимоги не було виконано прокуратурою та Держгеокадастром, а питання щодо повноважень представника прокурора фактично судом не розглядалося. 
Зазначає, що питання щодо застосування ст. 185 ЦПК України до позовної заяви залишилося не вирішеним судом, хоча в позовній заяві невірно було зазначено адресу реєстрації місця проживання ОСОБА_1 , додані до позовної заяви копії не були належним чином завірені, а в представника прокуратури відсутня довіреність на представництво інтересів. Заява відповідачки про залишення позовної заяви без руху не обговорювалася в судовому засіданні, натомість суд вирішив зазначену заяву одноособово, зазначивши в ухвалі про призначення справи до розгляду, що підстав для залишення заяви без розгляду чи закриття провадження у справі немає.
Також зазначає, що вирок Апеляційного суду Черкаської області, на який посилається позивач, було скасовано Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ як незаконний.
Крім того, суд не взяв до уваги, надані відповідачкою висновки Верховного Суду України за 2010-2011 роки.
       
16 грудня 2020 року на адресу апеляційного суду від Звенигородської місцевої прокуратури надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому прокуратура просила апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_1 – адвоката Середенка О. В. залишити без задоволення, а рішення Звенигородського районного суду Черкаської області від 12 жовтня 2020 року залишити без змін.
Зазначає, що Верховний Суд України 18 січня 2017 року у справі № 6-277цс16 виклав правову позицію відповідно до якої одним із випадків, коли майно можливо витребувати у добросовісного набувача, є вибуття такого майна поза волею власника або в особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі (п. 3 ч. 1 ст. 388 ЦК України).
Після визнання протиправними розпоряджень, на підставі яких були надані земельні ділянки, порушене право держави на оспорювані земельні ділянки підлягає захисту шляхом подання саме вендикаційного позову без визнання недійсними договорів купівлі-продажу, які були укладені після видання цих розпоряджень.
Рішення Лисянського районного суду Черкаської області від 20.06.2018, яким витребувано у ОСОБА_9 спірні земельні ділянки, набрало законної сили 12.09.2018, а земельні ділянки були відчужені на користь відповідачки 29.12.2017, про що позивачу стало відомо вже після набрання рішенням законної сили.
Щодо здійснення прокурором представництва інтересів держави в суді зазначає, що звернення прокурора до суду у цій справі спрямоване на задоволення суспільної потреби у відновленні законності при вирішенні питання про повернення земельних ділянок, які використовуються без достатньої правової підстави.
Щодо участі прокурора в судовому засіданні вказано, що здійснюючи представництво інтересів держави, прокурор не обмежений волею суб`єкта, від імені якого від представляє інтереси держави, і діє автономно, незалежно від нього.
У свою чергу, прокурор є службовою особою державного органу – прокуратури та діє без його спеціальних доручень, тому повноваження прокурора підтверджуються його службовим посвідченням.

16 грудня 2020 року на адресу апеляційного суду від Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому Управління просить суд залишити без задоволення апеляційну скаргу представника відповідачки, мотивуючи тим, що вибуття спірних земельних ділянок відбулося поза волею держави на підставі скасованих рішень, тому вони можуть бути витребувані у відповідачки згідно ст. 388 ЦК України.

Надходження апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції

Ухвалою Черкаського апеляційного суду від 30 листопада 2020 року відкрито провадження у справі.
Ухвалою Черкаського апеляційного суду від 07 грудня 2020 року розгляд справи призначено на 23 грудня 2020 року на 12:30 год. з повідомленням учасників справи про дату, час та місце розгляду справи.

Фактичні обставини справи, встановлені судом першої інстанції

Розпорядженням Лисянської районної державної адміністрації від 17 грудня 2009 року № 408 «Про затвердження матеріалів по вибору місця розташування земельних ділянок та надання дозволу на розробку проекту відведення земельних ділянок для ведення особистого селянського господарства по Кам`янобрідській сільській раді» надано дозвіл на виготовлення проекту із землеустрою щодо відведення земельних ділянок для передання у приватну власність, зокрема, громадянам: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 для ведення особистого селянського господарства із земель державної власності в адміністративних межах Кам`янобрідської сільської ради Лисянського району Черкаської області за межами населеного пункту (т. 1 а.с. 12).
Розпорядженням Лисянської районної державної адміністрації від 31 грудня 2009 року № 437 «Про затвердження проекту із землеустрою щодо відведення земельних ділянок громадянам в адміністративних межах Кам`янобрідської сільської ради» затверджено проект із землеустрою щодо відведення зазначених земельних ділянок загальною площею 69,9982 га вказаним громадянам у приватну власність для ведення особистого селянського господарства за рахунок земель резервного фонду в адміністративних межах Кам`янобрідської сільської ради Лисянського району Черкаської області за межами населеного пункту (т. 1 а.с. 13).
Лисянським відділом Черкаської регіональної філії ДП «Центр державного земельного кадастру» на підставі розпорядження Лисянської районної державної адміністрації № 437 від 31 грудня 2009 року у січні 2010 року видано державні акти на право власності на земельні ділянки, зокрема, громадянам:  ОСОБА_2 , серії ЯИ № 609604, кадастровий № 7122884000:02:001:0197; ОСОБА_3 , серії ЯИ № 609602, кадастровий № 7122884000:02:001:0195; ОСОБА_4 , серії ЯИ № 609623, кадастровий № 7122884000:02:001:0216; ОСОБА_5 , серії ЯИ № 609630, кадастровий № 7122884000:02:001:0222; ОСОБА_6 , серії ЯИ № 609608, кадастровий № 7122884000:02:001:0224; ОСОБА_7 , серії ЯИ № 609609, кадастровий № 7122884000:02:001:0225; ОСОБА_8 , серії ЯИ № 609612, кадастровий № 7122884000:02:001:0228.
В подальшому вказані громадяни відчужили відповідні земельні ділянки на користь ОСОБА_9 на підставі договорів купівлі-продажу (т. 1 а.с. 23-36, 131-178).
Постановою Черкаського окружного адміністративного суду від 25 жовтня 2010 року за адміністративним позовом Кам`янобрідської сільської ради Лисянського району Черкаської області до Лисянської районної державної адміністрації Черкаської області визнані протиправними та скасовані розпорядження Лисянської районної державної адміністрації від 17 грудня 2009 року № 408 та від 31 грудня 2009 року № 437, що стали підставою для надання земельних ділянок вказаним громадянам.
Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, державного реєстру Іпотек, єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 21.09.2018, земельні ділянки з кадастровими номерами: 7122884000:02:001:0222, 7122884000:02:001:0225, 7122884000:02:001:0224, 7122884000:02:001:0216, 7122884000:02:001:0197, 7122884000:02:001:0228, 7122884000:02:001:0195, належать ОСОБА_1 з 29 грудня 2017 року на підставі договору про поділ майна подружжя, серія та номер: 3492, виданого 29.12.2017, видавник: Смолянінова О. Я. приватний нотаріус КМНО (т. 1 а. с. 37-50).
Відповідно до договору про поділ майна подружжя від 29 грудня 2017 року ОСОБА_9 та ОСОБА_1 цим договором, за взаємною згодою, провели поділ спільного майна подружжя, за яким в особисту приватну власність ОСОБА_1 перейшли, зокрема земельні ділянки з кадастровими номерами: 7122884000:02:001:0222, 7122884000:02:001:0225, 7122884000:02:001:0224, 7122884000:02:001:0216, 7122884000:02:001:0197, 7122884000:02:001:0228, 7122884000:02:001:0195 (т. 1 а.с. 126-130).
Рішенням Лисянського районного суду Черкаської області від 20 червня 2018 року, яке залишене без змін постановою Апеляційного суду Черкаської області від 12 вересня 2018 року та постановою Верховного Суду від 24 червня 2020 року, було витребувано від ОСОБА_9 шляхом зобов`язання повернути на користь держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області вказані земельні ділянки (т. 2 а.с. 144-149).

Мотивувальна частина
Позиція Черкаського апеляційного суду

Частиною 2 ст. 429 ЦПК України, яка регламентує розгляд заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами визначено, що справа розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом для провадження, у суді тієї інстанції, яка здійснює перегляд.
Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника ОСОБА_1 – адвоката Середенка О. В. та прокурора ОСОБА_10 , переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Мотиви, з яких виходить Черкаський апеляційний суд, та застосовані норми права

Згідно зі ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу.
Частина 3 ст. 3 ЦПК України передбачає, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Згідно з принципом диспозитивності (ст. 13 ЦПК України) суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ст. 49 ЦПК України).
Частинами 1, 2 та 5 ст. 263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Оскаржуване рішення суду першої інстанції приведеним вимогам закону в цілому відповідає, оскільки його висновки грунтуються на нормах матеріального права та обставинах справи, з ним погоджується також суд апеляційної інстанції з огляду на наступне.
За загальним правилом, кожна особа має право на захист свого цивільного права лише в разі його порушення, невизнання або оспорювання (ч. 1 ст. 15 ЦК України). 
Відтак, дана норма визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес.
Згідно зі ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
Кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів (ст. 1 Першого протоколу до Конвенції).
Будь-які приписи, зокрема і приписи Конвенції, слід застосовувати з урахуванням обставин кожної конкретної справи, оцінюючи поведінку обох сторін спору, а не лише органів державної влади та місцевого самоврядування, у цій справі - не лише прокурора, Держгеокадастру у Черкаській області, але й ОСОБА_1 .
Частиною 1 ст. 316 ЦК України визначено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Згідно із ч. 1 ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.
Відповідно до положень ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.
Статтею 321 ЦК України встановлено, що право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
Частинами 1, 2 ст. 152 ЗК України передбачено, що держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю.
Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані із позбавленням права володіння земельною ділянкою.
Статтею 387 ЦК України передбачено, що власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.
Віндикація - це витребування своєї речі неволодіючим власником від володіючого не власника. Віндикація - це передбачений законом основний речово-правовий спосіб захисту цивільних прав та інтересів власника майна чи особи, що має речове право на майно (титульного володільця), який полягає у відновленні становища, що існувало до порушення, шляхом повернення об`єкта права власності у володіння власника (титульного володільця) з метою відновлення права використання власником усього комплексу його правомочностей. Майно може бути витребувано від особи, яка не є стороною недійсного правочину, шляхом подання віндикаційного позову, зокрема від добросовісного набувача - з підстав, передбачених ч. 1 ст. 388 ЦК України (ч. 3 п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними»). Витребування майна шляхом віндикації застосовується до відносин речово-правового характеру, зокрема якщо між власником (законним володільцем) і володільцем майна немає договірних відносин і майно перебуває у володільця не на підставі укладеного з власником договору. Право власника на витребування майна від добросовісного набувача на підставі ч. 1 ст. 388 ЦК України залежить від того, в який спосіб майно вибуло з його володіння. Ця норма передбачає вичерпне коло підстав, коли за власником зберігається право на витребування свого майна від добросовісного набувача.
Однією з таких підстав є вибуття майна з володіння власника або особи, якій він передав майно, не з їхньої волі іншим шляхом.
За змістом ст. 388 ЦК України випадки витребування майна власником від добросовісного набувача обмежені й можливі за умови, що майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно, поза їх волею.
Наявність у діях власника волі на передачу майна іншій особі унеможливлює витребування майна від добросовісного набувача.
Положення ст. 388 ЦК України застосовується як підстава позову про повернення майна від добросовісного набувача, якщо майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно, не з їхньої волі іншим шляхом, яке було відчужене третій особі, якщо між власником та володільцем майна не існує жодних юридичних відносин. 
Згідно правового висновку Великої Палати Верховного Суду від 29 травня 2019 року у справі № 367/2022/15-ц (провадження № 14-376 цс 18) власник з дотриманням вимог ст. ст. 387 і 388 ЦК України може витребувати належне йому майно від особи, яка є останнім його набувачем, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене до того, як воно потрапило у володіння останнього набувача. Для такого витребування оспорювання наступних рішень органів державної влади чи місцевого самоврядування, договорів, інших правочинів щодо спірного майна і документів, що посвідчують відповідне право, не є ефективним способом захисту права власника (див. пункт 147 постанови Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16).
Відтак, особа, яка вважає, що договором відчуження нерухомого майна порушуються її права, як власника або законного користувача цього майна, має право на витребування цього майна від останнього набувача, що і є належним способом захисту її порушеного права.
Судом встановлено, що у січні 2010 року на підставі розпоряджень Лисянської районної державної адміністрації від 17 грудня 2009 року № 408 та від 31 грудня 2009 року № 437 видано державні акти на право власності на земельні ділянки, зокрема, громадянам: ОСОБА_2 , кадастровий № 7122884000:02:001:0197; ОСОБА_3 , кадастровий № 7122884000:02:001:0195; ОСОБА_4 , кадастровий № 7122884000:02:001:0216; ОСОБА_5 , кадастровий № 7122884000:02:001:0222; ОСОБА_6 , кадастровий № 7122884000:02:001:0224; ОСОБА_7 , кадастровий № 7122884000:02:001:0225; ОСОБА_8 , кадастровий № 7122884000:02:001:0228. 
В подальшому вказані громадяни відчужили відповідні земельні ділянки на користь ОСОБА_9 на підставі договорів купівлі-продажу від 08.01.2010. 
Вищевказані розпорядження були визнані протиправними та скасовані постановою Черкаського окружного адміністративного суду від 25 жовтня 2010 року. Постанова набрала законної сили 18.07.2015.
27 січня 2015 року прокуратура Лисянського району Черкаської області в інтересах держави в особі Головного управління Держзеагенства у Черкаській області звернулась до суду з позовом до ОСОБА_11 , ОСОБА_9 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог: Лисянська районна державна адміністрація, Кам`янобрідська сільська рада Лисянського району Черкаської області про витребування земельних ділянок.
Рішенням Лисянського районного суду Черкаської області від 20 червня 2018 року у справі № 700/93/15-ц, яке залишене без змін постановою Апеляційного суду Черкаської області від 12 вересня 2018 року та постановою Верховного Суду від 24 червня 2020 року, було витребувано, зокрема, від ОСОБА_9 шляхом зобов`язання повернути на користь держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області вищевказані земельні ділянки.
Вказаними рішеннями встановлено, що вибуття спірних земельних ділянок, в тому числі земельні ділянки з кадастровими номерами 7122884000:02:001:0222, 7122884000:02:001:0225, 7122884000:02:001:0224, 7122884000:02:001:0216, 7122884000:02:001:0197, 7122884000:02:001:0228, 7122884000:02:001:0195, відбулося поза волею держави на підставі скасованих розпоряджень та прийшли до висновку про захист порушеного права держави шляхом витребування спірних земельних ділянок у добросовісних набувачів відповідно до положень ст. 388 ЦК України.
При цьому, Верховний Суд врахував здійснену апеляційним судом оцінку дотримання принципів правомірного втручання у право мирного володіння спірними земельними ділянками, зокрема легітимну мету такого втручання та пропорційність цій меті повернення ділянок законному володільцеві.
Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
У постанові Верховного Суду від 18 квітня 2018 року в справі № 753/11000/14-ц (провадження № 61-11сво17) вказано, що «преюдиціальність – обов`язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набрало законної сили в одній справі для суду при розгляді інших справ. Преюдиціально встановлені факти не підлягають доказуванню, оскільки їх з істинністю вже встановлено у рішенні і немає необхідності встановлювати їх знову, тобто піддавати сумніву істинність і стабільність судового акта, який вступив в законну силу. Суть преюдиції полягає в неприпустимості повторного розгляду судом одного й того ж питання між тими ж сторонами. У випадку преюдиціального установлення певних обставин особам, які беруть участь у справі (за умови, що вони брали участь у справі при винесенні преюдиціального рішення), не доводиться витрачати час на збирання, витребування і подання доказів, а суду - на їх дослідження і оцінку. Преюдиціальне значення мають лише рішення зі справи, в якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Преюдицію утворюють виключно лише ті обставини, які безпосередньо досліджувалися і встановлювалися судом, що знайшло відображення в мотивувальній частині судового акту».
Отже, обставини встановлені у справі № 700/93/15-ц мають преюдиційне значення для вирішення даної справи, що було вірно зазначено судом першої інстанції. 
Відповідачка ОСОБА_1 набула у власність спірні земельні ділянки на підставі договору про поділ майна подружжя ОСОБА_9 та ОСОБА_1 від 29 грудня 2017 року, під час розгляду справи № 700/93/15-ц судом першої інстанції. При цьому, про зміну власника на частину спірних земель ОСОБА_1 суд не повідомляв.
Тому, враховуючи, що рішенням суду, що набрало законної сили, спірні земельні ділянки були витребувані у ОСОБА_9 на підставі ст. 388 ЦК України, є підстави для їх витребування у ОСОБА_1 , як такі, що придбані від особи, яка не мала права їх відчужувати поза волею держави.
Крім того, апеляційний суд враховує, що власником спірних земельних ділянок ОСОБА_1 стала саме 29 грудня 2017 року і саме з цього часу виникло право на звернення до суду за захистом інтересів держави, тому відсутні підстави для застосування строку позовної давності, що вірно зазначено судом першої інстанції.
Щодо обґрунтованості звернення прокурора до суду з даним позовом та саме в інтересах Держгеокадасту у Черкаській області, слід зазначити що відповідно до п. 1 Положення про Державну службу України з питань геодезії, картографії та кадастру, затверджене Постановою КМУ від 14 січня 2015 року № 15, Державна служба України з питань геодезії, картографії та кадастру (Держгеокадастр) є центральним органом виконавчої влади, який відповідно до покладених на нього завдань, зокрема, розпоряджається землями державної власності сільськогосподарського призначення в межах, визначених ЗК України, безпосередньо або через визначені в установленому порядку його територіальні органи (п. 31 п. 4 Положення).
Відповідно до Положення про Головне управління Держгеокадастру в області, затвердженого наказом Міністерства аграрної політики та продовольства України 29 вересня 2016 року № 333, Головне управління Держгеокадастру в області є територіальним органом Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру та їй підпорядковане.
Головне управління Держгеокадастру в області відповідно до покладених на нього завдань, крім іншого, здійснює ведення Державного земельного кадастру, інформаційну взаємодію Державного земельного кадастру з іншими інформаційними системами в установленому порядку; здійснює державну реєстрацію земельних ділянок, обмежень у їх використанні, скасування такої реєстрації; розпоряджається землями державної власності сільськогосподарського призначення в порядку, визначеному чинним законодавством.
Крім того, було встановлено судом у справі 700/93/15-ц, що подаючи позовну заяву до суду прокурор обґрунтував необхідність захисту інтересів держави у зв`язку з незаконним вилученням земельних ділянок загальною площею 69,9982 га із державної власності, що порушує інтереси держави в особі Головного управління Держземагенства в Черкаській області, який приймає рішення щодо розпорядження спірними земельними ділянками.
Тобто, судами було встановлено, що прокурор звертаючись в суд з позовом про витребування вищевказаних земельних ділянок вірно встановив коло осіб, правильно обрав спосіб захисту та обґрунтував право на представлення інтересів держави в суді.
Вказані обставини підтверджуються також наказом Головного управління Держземагенства в Черкаській області від 03.12.2020 № 21-ОТГ.
Звертаючись в суд з цим позовом прокуратурою також обґрунтовано необхідність захисту інтересів держави, крім того, попередньо, до звернення в суд, Звенигородською місцевою прокуратурою спрямовано Головному управлінню Держгеокадастру у Черкаській області лист щодо необхідності витребування земельних ділянок у ОСОБА_1 (т.1 а.с. 52).
Доводи апеляційної скарги відносно відсутності в прокурора довіреності на представництво не заслуговують на увагу, оскільки прокурор діє не від імені органу прокуратури як юридичної особи, а виключно від імені держави.
Крім того, відповідно до Положення про службове посвідчення прокурора, затвердженого Наказом Генеральної прокуратури України № 134 від 05 квітня 2016 року (чинного на час звернення в суд), службове посвідчення прокурора є офіційним документом, який засвідчує належність посадової особи до системи прокуратури України, підтверджує її посаду, а також повноваження, визначені законодавством.
Аналогічну норму містить і чинне Положення про службове посвідчення прокурора, затвердженого Наказом Генеральної прокуратури України № 200 від 24 квітня 2020 року.
Верховний Суд у постанові від 17 березня 2020 року, справа № 704/1233/17, провадження № 61-37850св18 наголошує, що ЗУ «Про прокуратуру» не встановлено необхідності підтвердження довіреністю повноважень осіб, зазначених у ст. 15 ЗУ «Про прокуратуру», як представників у цивільному процесі, які діють у межах своєї компетенції. Такі особи підтверджують свої повноваження службовим посвідченням.
Щодо невірного зазначення адреси відповідача, то апеляційний суд виходить з того, що даний спір у відповідності до ст. 30 ЦПК України, має виключну підсудність, оскільки виник із приводу нерухомого майна та пред`явлений за його місцезнаходженням.
В позовній заяві вказана адреса відповідача ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) і саме за вказаною адресою нею було отримано копію ухвали про відкриття провадження та позовної заяви, а також судові повістки про виклик в судове засідання, що підтверджується наявними в матеріалах справи рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень (т.1 а.с. 89, 118, 221, т. 2 а.с. 24, 93, 168).
Крім того, після отримання копії ухвали про відкриття провадження та позовної заяви 22 січня 2019 року з 11 лютого 2019 року у справу вступив представник відповідача - адвокат Середенко О. В., який ознайомлювався з матеріалами справ, брав неодноразово участь у судових засіданнях та, відповідно, подав апеляційну скаргу. 
При цьому, надіслана на вказану в апеляційній скарзі адресу ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 ) судова кореспонденція повернулась неврученою з підстав відсутності адресата за вказаною адресою, натомість адвокат Середенко О. В. отримав копію ухвали про відкриття апеляційного провадження та судову повістку. 
Інші доводи, наведені в апеляційній скарзі, фактично зводяться до переоцінки доказів та незгоди з висновками суду першої інстанції з їх оцінкою.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення. 
Згідно зі ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Оскільки судом першої інстанції рішення постановлено з додержанням норм матеріального і процесуального права, підстави для скасування згідно вимог ст. 376 ЦПК України відсутні.
Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в  :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 – адвоката Середенка Олександра Васильовича – залишити без задоволення.
Рішення Звенигородського районного суду Черкаської області від 12 жовтня 2020 року залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення, в порядку та за умов визначених ЦПК України.
Повний текст постанови складений 24 грудня 2020 року.

Головуючий         Л. І. Василенко

Судді: В. Г. Бородійчук 

Л. В. Нерушак