ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
07 грудня 2020 року           справа №360/2831/20 

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді Компанієць І.Д. (суддя-доповідач),
суддів Гайдара А.В., Ястребової Л.В., 
розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу адвоката Борисова Дмитра Геннадійовича, що діє в інтересах ОСОБА_1 на рішення Луганського окружного адміністративного суду від 03 вересня 2020 року у справі  №360/2831/20 (головуючий І інстанції Пляшкова  К.О.) за позовом адвоката Борисова Дмитра Геннадійовича в інтересах ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду України в м. Сєвєродонецьку Луганської області про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити певні дії,  -

                                                     ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому, з урахуванням уточнених позовних вимог (арк.спр.36-41), просив:
1) визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо невиплати позивачу пенсії за період з 01 квітня 2018 року по 31 грудня 2018 року в сумі 94515,66 грн;
2) зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити позивачу пенсію за період з 01 квітня 2018 року по 31 грудня 2018 року в сумі 94515,66 грн без врахування положень постанови КМУ «Про здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам» від 05.11.2015 № 367 (в редакції Постанови КМУ від 21.08.2019 № 788) та п.15 Порядку призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 червня 2016 року № 365;
-допустити до негайного виконання рішення суду в частині присудження виплати позивачу пенсії в межах суми стягнень за один місяць;
-встановити контроль за виконання рішення суду по цій справі шляхом зобов`язання відповідача надати звіт про виконання рішення протягом місяця з дня набрання рішенням законної сили.
В обґрунтування позову зазначив, що позивач є пенсіонером та внутрішньо переміщеною особою.
06.02.2020 року звернувся до відповідача із заявою про виплату заборгованості по пенсії з 01 квітня 2018 року по 31 грудня 2018 року, однак відповідач відмовив у  виплаті заборгованості за вказаний період, посилаючись на  постанову КМУ «Про здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам» від 05.11.2014 № 637, що виплата заборгованості у розмірі 94515,66 грн обліковуються в органі, що здійснює соціальні виплати та виплачуються на умовах окремого порядку, визначеного Кабінетом Міністрів України.
Бездіяльність відповідача щодо невиплати пенсії є протиправною та такою, що порушує його конституційні права.
Рішенням Луганського окружного адміністративного суду від 03 вересня 2020 року позов задоволено.
Визнано протиправною бездіяльність УПФУ в м. Сєвєродонецьку Луганської області щодо невиплати позивачу пенсії за період з 01 квітня 2018 року по 31 грудня 2018 року.
Зобов`язано УПФУ в м. Сєвєродонецьку Луганської області виплатити позивачу пенсію за період з 01 квітня 2018 року по 31 грудня 2018 року.
Вирішено питання судових витрат по справі.
В частині виплати пенсії в межах суми стягнення за один місяць рішення суду допущено до негайного виконання.
Ухвалою Луганського окружного адміністративного суду від 09 вересня 2020 року відмовлено представнику позивач в ухваленні додаткового рішення  щодо застосування положень ст.382 КАС  України про встановлення судового контролю за виконанням рішення.
Не погодившись частково з судовим рішенням, позивач  звернувся з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, просив змінити рішення, прийняти постанову, якою позов задовольнити у повному обсязі: зазначити суму заборгованості пенсії, яка стягується з відповідача, встановити судовий контроль за виконанням рішення, зобов`язати відповідача виплатити заборгованість з пенсії без врахування положень постанови КМУ № 367 та п.15 Порядку №365.
Обґрунтування апеляційної скарги. 
Не зазначення в рішенні судом першої інстанції про виплату заборгованості з пенсії без врахування положень постанови КМУ № 367 та п.15 №365 може привести до його невиконання відповідачем.
Суд першої інстанції не звернув уваги на судові рішення Верховного Суду, Великої палати Верховного Суду, якими встановлено судовий контроль за виконанням рішення суду.
Відповідно до частини першої статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України (далі – КАС України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги.
З огляду на наведене суд перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції тільки в межах доводів апеляційної скарги позивача, не надаючи оцінку судовому рішенню в  тій частині,  яка сторонами не оскаржується.
Сторони про дату та місце апеляційного розгляду справи повідомлені належним чином, відповідно до ч. 1 ст. 311 КАС України суд апеляційної інстанції розглядає справу у порядку письмового провадження.
Суд, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, розглядаючи апеляційну скаргу в межах викладених доводів, зазначає наступне.
Фактичні обставини справи.
ОСОБА_1 , народження ІНФОРМАЦІЯ_1 , є пенсіонером та отримує пенсію за віком, є внутрішньо переміщеною особою  (арк. спр. 4, 9-11).
За заявою позивача від 10.10.2018 про взяття на облік пенсійної справи (арк. спр. 44), запитом від 12.10.2018 № 1960 (арк. спр. 44 зв.), атестатом (арк. спр. 45), рішенням № 909170155081 пенсійну справу взято на облік у грудні 2018 року (арк. спр. 46-47).
Згідно з витягом з протоколу комісії з питань призначення (відновлення) соціальних виплат ВПО від 23.10.2018 № 113 вирішено призначити позивачу соціальні виплати (арк. спр. 47 зв.).
Довідкою відповідача від 17.08.2020 № 4196 підтверджено, що у позивача є заборгованість по пенсії за період з 01.04.2018 по 31.12.2018 (арк. спр. 48), яка ОСОБА_1 не виплачена.
Суд першої інстанції вказав в мотивувальній частині рішення, що в зв`язку із набранням чинності з 30 серпня 2018 року нових редакцій постанови Кабінету Міністрів України від 08 червня 2016 року № 365 «Деякі питання здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам» та постанова Кабінету Міністрів України від 05 листопада 2014 року № 637 «Про здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам» Порядок призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам не розповсюджується на спірні правовідносини.
Відмовляючи ухвалювати додаткове рішення в частині встановлення судового контролю за його виконанням, суд першої інстанції зазначив, що в  справи відсутні будь-які докази, що відповідач буде ухилятися від виконання рішення суду у визначений чинним законодавством спосіб.
Оцінка суду.
Щодо встановлення судового контролю за виконанням судового рішення, суд вважає за необхідне зазначити наступне.
Відповідно до статті 370 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.
Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.
Згідно із частинами першою та другою статті 382 КАС України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення. За наслідками розгляду звіту суб`єкта владних повноважень про виконання рішення суду або в разі неподання такого звіту суддя своєю ухвалою може встановити новий строк подання звіту, накласти на керівника суб`єкта владних повноважень, відповідального за виконання рішення, штраф у сумі від двадцяти до сорока розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
 З аналізу зазначених норм законодавства слідує, що КАС України регламентовано право суду застосовувати інститут судового контролю шляхом зобов`язання відповідача подати звіт про виконання рішення суду, визнання протиправними рішень, дій. Для застосування наведених процесуальних заходів мають бути наявні відповідні правові умови.
 Законодавець фактично наділив суд повноваженнями контролю за виконанням того, що для суб`єкта владних повноважень передбачив у своєму рішенні адміністративний суд.
 Правовою підставою для зобов`язання відповідача подати звіт про виконання судового рішення є наявність об`єктивних підтверджених належними і допустимими доказами підстав вважати, що за відсутності такого заходу судового контролю рішення суду залишиться невиконаним або для його виконання доведеться докласти значних зусиль. При цьому суд, встановлюючи строк для подання звіту, повинен враховувати особливості покладених обов`язків згідно із судовим рішенням та можливості суб`єкта владних повноважень їх виконати.
Норма статті 382 КАС України не містить застереження, що суд може встановити судовий контроль за виконанням судового рішення лише одночасно з ухваленням останнього.
У випадку ухилення боржника - суб`єкта владних повноважень від виконання судового рішення суд може постановити ухвалу про зобов`язання останнього подати звіт і після постановлення рішення у справі, якщо цього потребують обставини справи.
При цьому, факту самих лише припущень щодо імовірного ухилення відповідача від виконання судового рішення, не достатньо.
Як правильно зазначив суд першої інстанції, представником позивача не доведено та не надано жодного доказу, що відповідач буде ухилятися від виконання рішення суду у визначений чинним законодавством спосіб.
За таких обставин відсутня необхідність застосування положень статті 382 КАС України.
При цьому суд зазначає, що в постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 травня 2020 року (справа № 800/320/17) викладено висновок про можливість встановлення судового контролю, передбаченого ст. 382 КАС України, після прийняття кінцевого рішення у справі.
З огляду на вищенаведене, у разі невиконання судового рішення, позивач має право вимагати вжиття спеціальних заходів впливу на відповідача, передбачених законодавством про виконавче провадження за Кодексом адміністративного судочинства України. 
Суд не приймає посилання апелянта на застосування Верховним Судом судового контролю у зразковій справі №805/402/18, оскільки за нормами ст.382 КАС України встановлення судового контролю є правом, а не обов`язком  суду, який застосовуються,  якщо цього потребують обставини справи. При цьому питання встановлення судового контролю у справі №805/402/18 не було спірним.
Щодо доводів апелянта про не зазначення в резолютивній частині рішення про виплату заборгованості з пенсії без врахування положень постанов КМУ № 637 та №365 суд зазначає наступне.
Суд першої інстанції в мотивувальній частині рішення надав оцінку неможливості застосування до спірних правовідносин постанов Кабінету Міністрів України від 05 листопада 2014 року № 637 «Про здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам» та від 08 червня 2016 року № 365 «Деякі питання здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам».
Так,частиною другою статті 20 Закону № 1706-VII визначено, що закони та інші нормативно-правові акти України діють в частині, що не суперечить цьому Закону.
Проте  положення Закону № 1706-VII не надають Кабінету Міністрів України повноважень на визначення випадків припинення виплати пенсій.
Як правильно зазначив суд першої інстанції, за змістом конституційних норм Кабінет Міністрів України не наділений правом вирішувати питання, які належать до виключної компетенції Верховної Ради України, так само як і приймати правові акти, які підміняють або суперечать законам України.
Згідно з пунктом 6 частини першої статті 92 Конституції України виключно законами України визначаються, зокрема, основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення.
Преамбулою Закону № 1058-IV визначено, що зміна умов і норм загальнообов`язкового державного пенсійного страхування здійснюється виключно шляхом внесення змін до цього Закону.
При цьому згідно з преамбулою Закону № 1706-VII цей Закон відповідно до Конституції та законів України, міжнародних договорів України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, встановлює гарантії дотримання прав, свобод та законних інтересів внутрішньо переміщених осіб.
Україна вживає всіх можливих заходів, передбачених Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, щодо захисту та дотримання прав і свобод внутрішньо переміщених осіб, створення умов для добровільного повернення таких осіб до покинутого місця проживання або інтеграції за новим місцем проживання в Україні (частина перша статті 2 Закону № 1706-VII).
Отже, ураховуючи наведені положення Закону № 1706-VII, прийняття законодавцем цього Закону спрямоване на встановлення додаткових гарантій дотримання прав, свобод та законних інтересів внутрішньо переміщених осіб, до яких належить і позивач.
Нормативно-правові акти Кабінету Міністрів України не є законом, тому не можуть звужувати чи скасовувати права громадян, які встановлено нормативно-правовими актами вищої юридичної сили, і у сфері спірних правовідносин, врегульованих Законом 1058-IV, не можуть застосовуватись.
З вищевикладених підстав суд першої інстанції зазначив про  неможливість застосування до спірних правовідносин положення Порядку призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам та Порядку здійснення контролю за проведенням соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам за місцем їх фактичного проживання/перебування, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 08 червня 2016 року № 365 «Деякі питання здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам» (у редакції, чинній до 30 серпня 2019 року), якими регламентовано, що суми соціальних виплат, які не виплачені за минулий період, обліковуються в органі, що здійснює соціальні виплати, та виплачуються на умовах окремого порядку, визначеного Кабінетом Міністрів України.
З аналогічних підстав суд першої інстанції зазначив про неможливість   застосування до спірних правовідносин положення абзацу двадцятого пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України від 05 листопада 2014 року № 637 «Про здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам» (у редакції, чинній з 30 серпня 2019 року), якими визначено, що суми пенсій, які не виплачено за період до місяця їх відновлення, обліковуються в органі, що здійснює пенсійні виплати, та виплачуються на умовах окремого порядку, визначеного Кабінетом Міністрів України.
Підсумовуючи викладене, суд зазначає, що судом першої інстанції чітко та зрозуміло визначено в мотивувальній частині рішення про не застосування до спірних правовідносин положень постанов КМУ № 637 та №365, отже зазначення про це в резолютивній частині рішення не є обов`язковим.  
Щодо визначення в рішенні суми заборгованості, яка утворилася за період з 01.04.2018 року по 31.12.2018 року, та яку необхідно зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити, суд зазначає, що сума 94515,66 грн не є спірною, визнається відповідачем, вже нарахована, отже достатньо зобов`язати пенсійний орган її виплатити за користь позивача.
Статтею 242 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
За приписами пункту 1 частини першої статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвали судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.
Оскільки судом першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги правильно встановлені обставини справи, судове рішення в цій частині є обґрунтованим, ухваленим з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування  постанови суду першої інстанції не вбачається.
Як визначено п. 3, п. 8, ч. 6 ст. 12 Кодексу адміністративного судочинства України для цілей цього Кодексу справами незначної складності є справи щодо оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг, а також типові справи.
Згідно з п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності, крім випадків, якщо:
а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики;
б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи;
в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу;
г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.
Таким чином зазначена справа відноситься до справ незначної складності, тому судове рішення за наслідками апеляційного розгляду в цій справі касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, визначених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.
Керуючись статтями  308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 327, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

                                                     ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу адвоката Борисова Дмитра Геннадійовича, що діє в інтересах ОСОБА_1 на рішення Луганського окружного адміністративного суду від 03 вересня 2020 року у справі  №360/2831/20 – залишити без задоволення.
Рішення Луганського окружного адміністративного суду від 03 вересня 2020 року у справі  №360/2831/20  – залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати її прийняття 07 грудня  2020 року є остаточною та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, встановлених ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя                                                                               І.Д. Компанієць

Судді                                                                                         А.В. Гайдар 

                                                                                                  Л.В. Ястребова