Справа № 409/828/20 
Провадження № 33/810/140/20 

ЛУГАНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Сєвєродонецьк                                                  13 листопада 2020 року

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справах Луганського апеляційного суду Люклянчук В.Ф., розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову судді Білокуракинського районного суду Луганської області від 17 липня 2020 року, якою,
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 ,
притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 10200 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік

ВСТАНОВИВ

З постанови судді вбачається, що 18 квітня 2020 року о 22 годині 44 хвилини в с. Можняківка по вул. Молодіжна, ОСОБА_1 керував транспортним засобом ВАЗ 2121, державний номерний знак НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння (нестійка хода, запах алкоголю з порожнини рота), від проходження огляду на визначення стану алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку, відмовився у присутності двох свідків, чим порушив вимоги п. 2.5 ПДР.

В апеляційній скарзі  ОСОБА_1 просить скасувати постанову та винести нову постанову, якою провадження у справі закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП.
Зазначає, що не згоден з постановою у зв`язку з невідповідністю висновків судді обставинам справи, а також через порушення норм матеріального і процесуального права. Посилається на невідповідність в постанові назви уповноваженого органу, від якого надійшов протокол про адміністративне правопорушення щодо нього - Білокуракинський ВП ГУНП в Луганській області, замість вірного - Новопсковський ВП ГУНП в Луганській області. Вважає, що суддею порушені ст. 6Віденської Конвенції щодо права на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом; презумпції невинуватості; права на захист. З цього приводу посилається на позбавлення його можливості захищати себе особисто, чи використовувати юридичну допомогу захисника. При цьому суд заслухав його пояснення, а також його свідка ОСОБА_2 . Водночас зазначає, що цей свідок до суду не викликався, як і свідок ОСОБА_3 . У суді він заявляв клопотання про ознайомлення з матеріалами справи та надання часу на укладення договору про правову допомогу, про виклик свідків. Проте йому було відмовлено. Вказує на розбіжності змісту протоколу про адміністративного правопорушення та встановлених суддею фактичних обставин справи, оскільки в протоколі не вказано виду сп`яніння від якого він відмовився, напроти це зазначено в постанові судді (алкогольне сп`яніння). Отже протокол про адміністративне правопорушення складено неналежним чином, таке формулювання в цьому протоколі не розкриває суті порушення з огляду на положення ст. 266 КУпАП. Оспорює зміст відеозапису, на який є посилання в постанови судді, як на доказ його винуватості. Стверджує, що він не керував транспортним засобом, з водійського місця автомобіля, що зафіксовано на цьому відеозапису, він не виходив, на відеозапису, біля автомобіля з`явився згодом. При цьому у справі відсутні відомості про походження цього відеозапису, немає посилання на технічний засіб, за допомогою якого здійснено відеозапис, тому цей відеофайл є неналежним доказом (постанова КАС ВС від 24.01.2019 справа № 428/2769/17). Окрім того, йому та свідкам не були роз`ясненні їх права. Посилається на неповноту судового розгляду, адже за наявності суперечливих показань свідків, суд не вжив необхідних заходів для їхнього виклику, а також працівників поліції, що складали цей протокол. Окрім того, поліцейським не складалось направлення водія у заклад охорони здоров`я для проходження огляду на стан сп`яніння та його не було відсторонено від керування транспортним засобом. 

У судове засідання  ОСОБА_1 , будучи належним чином повідомленими про час та місце розгляду апеляційної скарги, не з`явився, що не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши пояснення захисника Чорнуха І.П., який підтримав вимоги апеляційної скарги, пославшись на її вимоги, свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, доводи апеляційної скарги, вважаю, що вона не підлягає задоволенню, з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 245 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи та вирішення її в точній відповідності з законом.
Згідно з ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Даних вимог закону суддею було дотримано.
У відповідності до диспозиції ч. 1 ст. 130 КУпАП, встановлена адміністративна відповідальність не тільки за керування транспортними засобами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або за передачу керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння, а й за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.   
Відповідно до п. 2.5 ПДР України водій повинен на вимогу працівника поліції пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного сп`яніння, впливу наркотичних чи токсичних речовин.
Як вбачається з протоколу про адміністративне правопорушення серії БР № 032619 від 18 квітня 2020 року ОСОБА_1 в цей день о 22 годині 44 хвилини в с. Можняківка по вул. Молодіжна, керував транспортним засобом ВАЗ 2121, державний номерний знак НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння (нестійка хода, запах алкоголю з порожнини рота), від проходження огляду на визначення стану сп`яніння у встановленому законом порядку, відмовився у присутності двох свідків. 
Даний протокол відповідає вимогам ст. 256 КУпАП.
Відсутність вказівки в цьому протоколі на вид сп`яніння, від проходження якого ОСОБА_1 відмовився, з урахуванням встановлення у нього ознак алкогольного сп`яніння, не вплинули на правильність його складання, тому цей доказ є допустимим. 
Зазначені в протоколі обставини підтверджуються дослідженими суддею суду першої інстанції такими доказами.
У відповідності до письмових пояснень свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_6 від проходження огляду на стан сп`яніння ОСОБА_1 відмовився.
Присутність двох свідків при прийнятті поліцейським відмови ОСОБА_1 від проходження огляду на стан сп`яніння в закладі охорони здоров`я підтверджується також відеозаписом, зроблений поліцейським, що долучений до матеріалів справи.
За таких обставин, обґрунтування висновку судді про вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, показаннями свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , які суддя безпосередньо не сприймав, з урахуванням підтвердження цих показань іншими доказами, не є підставою для скасування постанови судді та закриття справи.
Згідно з даним відеозаписом, працівники поліції, виявивши у ОСОБА_1 ознаки алкогольного сп`яніння, запропонували пройти огляд на місці або в медичному закладі на стан алкогольного сп`яніння, на що він відмовився у присутності двох свідків. Внаслідок чого був складений протокол про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Направлення на проходження медичного освідування на стан сп`яніння  ОСОБА_1 не складалось та не вручалось, оскільки він відмовився від проходження такого огляду. За таких обставин апеляційний суд з цього приводу не вбачає в діях співробітників поліції порушень Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Доводи ОСОБА_1 про те, що він не керував транспортним засобом, а отже на нього не може бути накладено адміністративне стягнення за ч. 1 ст. 130 КУпАП, були предметом перевірки суддею суду першої інстанції, втім свого підтвердження не знайшли.
Суддею обґрунтовано визнані недостовірними показання свідка ОСОБА_4 , оскільки вони спростовуються наведеними доказами.
Окрім того, суддею був досліджений відеофайл, на якому зафіксовані обставини зупинки автомобіля ВАЗ 2121 під керуванням ОСОБА_1 . 
Враховуючи наведене, апеляційний суд вважає показання свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , котрі допитані при апеляційному перегляді, та стверджували, що  ОСОБА_1 не керував автомобілем ВАЗ 2121 є недостовірними.
З огляду на вказане, твердження апелянта, що він не керував транспортним засобом, з водійського місця автомобіля він не виходив, а на відеозапису з`явився згодом є надуманими.
Як вбачається з матеріалів справи, цей відеозапис зроблений з камер спостереження магазину є належним та допустим доказом, оскільки він підтверджує наявність адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, а також винність  ОСОБА_1 у його вчиненні.
Цей доказ не суперечить вимогам ст. 251 КУпАП, а також правовому висновку, що міститься в рішенні Конституційного Суду України у справі за конституційним поданням Служби безпеки України щодо офіційного тлумачення положення частини третьої статті 62 Конституції України від 20.10. 2011 (справа N 1-31/2011).
При цьому зазначення захисником з цього приводу правової позиція Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду, стосується іншої правої ситуації - розгляду справи посадовою особи уповноваженого підрозділу Національної поліції вказаної категорії справ.
Всупереч доводам апелянта, апеляційним переглядом встановлено, що суддею відповідно до ст. 252 КУпАП, оцінені докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Апеляційний суд відхиляє доводи  ОСОБА_1 про порушення його права на захист, оскільки в матеріалах справи відсутні відомості про подання ним клопотання про залучення захисника. При складанні щодо нього протоколу про адміністративне правопорушення власноручно зробив запис про не згоду з ним. В той же час, особа, що притягається до адміністративної відповідальності, в суді першої інстанції надала пояснення щодо невизнання ним своє вини, за якого клопотанням був допитаний свідок, та цим показанням суддя надав належну оцінку, з якою погоджується апеляційний суд.
За таких обставин не вбачається порушення ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, котра була підписана у Римі (в апеляційній скарзі зазначена як Віденська Конвенція).
Невірне зазначення в постанові судді уповноваженого органу, від якого надійшов протокол про адміністративне правопорушення, не вплинуло на законність прийнятого рішення, тому не може бути підставою для його скасування.
З урахуванням викладеного, апеляційний суд вважає, що відсутні передбачені законом підстави для скасування постанови судді та закриття провадження по справі відповідно до вимог п. 1 ст.247 КУпАП. 

Керуючись п. 1 ч. 8 ст. 294 КУпАП

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу апеляційну  ОСОБА_1 залишити без задоволення, постанову судді Білокуракинського районного суду Луганської області від 17 липня 2020 року, якою на  ОСОБА_1  накладено адміністративне стягнення за ч. 1 ст. 130 КУпАП- без змін.
Постанова набирає чинності негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя                                                                         В.Ф. Люклянчук