Номер провадження: 22-ц/813/3543/20 
Номер справи місцевого суду: 523/17474/15-ц
Головуючий у першій інстанції Сувертак І. В.
Доповідач Сєвєрова Є. С.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
13.10.2020 року                                                                         м. Одеса
Одеський апеляційний суд у складі колегії:
головуючого – Сєвєрової Є.С.,
суддів: Вадовської Л.М., Ващенко Л.Г., 
за участю секретаря – Чепрас А.І.,
учасники справи:
позивач - Публічне акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль»,
відповідач - ОСОБА_1 ,
відповідач - ОСОБА_2 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 31 січня 2018 року у складі судді Сувертак І.В.
в с т а н о в и в:
У листопаді 2015 року Публічне акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль» звернулося до суду із позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення солідарно заборгованості за кредитним договором від 28.07.2006 станом на 24.09.2015 у розмірі 26913, 63 доларів США (580665,04 гривень) та судовий збір у рівних частинах по 4354,99 грн з кожного.
В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що 28 липня 2006 року між ОСОБА_1 та банком підписано кредитний договір №014/0059/74/61438, згідно умов якого позичальнику було надано кошти в сумі 31000,00 доларів США на строк до 28 липня 2026 року під 11,5% відсотків річних. Позивач свої зобов`язання по даному кредитному договору виконав. Однак, ОСОБА_1 не здійснювалося виконання договору. В забезпечення належного виконання ОСОБА_1 умов кредитного договору був укладений договір поруки. Відповідачам направлялись вимоги про виконання зобов`язань, однак заборгованість за кредитом повернута не була.
Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 31 січня 2018 року позов Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено; стягнено солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» в особі Одеської обласної дирекції Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» заборгованості за кредитним договором № 014/0059/74/61438 від 28 липня 2006 року (станом на 24.09.2015) у розмірі 26913,63 доларів США,  еквівалентно 580665,04 грн, що складається з: заборгованості за кредитом – 24581,54 доларів США (530349,90 гривень); заборгованості за відсотками – 2332,09 доларів США (50315,14 гривень); стягнено 4354,99 грн судового збору  з  ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» в особі Одеської обласної дирекції Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль»; стягнено 4354,99 грн судового збору  з  ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» в особі Одеської обласної дирекції Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль».
Не погодившись з зазначеним рішенням суду, ОСОБА_1 звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить його скасувати і ухвалити нове, яким в задоволенні позову відмовити.
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що в матеріалах справи відсутні докази отримання відповідачем кредиту в тих сумах, які зазначає позивач. Кошти відповідач отримував через касу банку в гривнях та у розмірі 31000 доларів США, зі змістом операції – видача готівки з депозитного рахунку фізичних осіб. Право звернення до суду з вимогою дострокового погашення кредиту позичальником у позивача відсутнє. Немає підстав вважати, що термін повернення кредиту настав, а тому у позичальника та поручителя не виникло зобов`язання дострокового виконання кредитного договору. Суд мав право стягнути лише суму поточної заборгованості, що виникла на дату звернення до суду з позовом. Наданий позивачем розрахунок заборгованості є неналежним доказом підтвердження заборгованості за кредитним договором, з яким відповідач не погоджується, оскільки останнім було перераховано значно більшу суму, ніж та, що вказана у розрахунку. Належними доказами є лише первинні документи. Ухвала суду про витребування виписок по рахункам виконана не була. Згідно економічного дослідження за кредитним договором, проведеного спеціалістом з економічного дослідження ОСОБА_3 , заборгованість відповідача перед позивачем становить 8219,00 дол. США. Нарахування позивачем відсотків за період з 26.06.2015 по 24.09.2016 є незаконним. Ухвала суду від 31.07.2017 про витребування доказів виконана не була, банк пояснень невиконання не надав. Отже, у суду були всі підстави для залишення позову без розгляду або відмови у позові, у зв`язку з недоведеністю. Суд безпідставно відмовив у прийнятті зустрічного позову. 
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши доводи, наведенні в апеляційній скарзі, перевіривши на підставі встановлених фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, апеляційний суд приходить до наступних висновків.
28 липня 2006 року між ОСОБА_1 та банком підписано кредитний договір № 014/0059/74/61438, згідно умов якого позичальнику було надано кошти в сумі 31000,00 доларів США на строк до 28 липня 2026 року під 11,5% відсотків річних з погашенням кредиту та відсотків за користування кредитом згідно графіку погашення кредиту та відсотків за кредитом щомісячно. 
Позивач повністю та в строки виконав зобов`язання по даному кредитному договору перед ОСОБА_1 та відповідно до заяви на видачу готівки від 28.07.2006 останньому було видано готівку з депозитного рахунку фізичних осіб у сумі 31000 доларів США. 
Відповідно до п.5.1. кредитного договору, ОСОБА_1 зобов`язався щомісячно до 05 числа кожного місяця повертати кредитні кошти. 
Однак, ОСОБА_1 не здійснювалася щомісячна сплата кредиту, в зв`язку з чим, нарахована заборгованість по кредиту у розмірі 26913, 63 доларів США, що еквівалентно по курсу НБУ на день подання позову 580665,04 грн., що складається з: заборгованості за кредитом – 24581,54 доларів США (530349,90 гривень); заборгованості за відсотками – 2332,09 доларів США (50315,14 гривень). 
На забезпечення належного виконання ОСОБА_1 умов кредитного договору був укладений договір поруки № 014/0059/74/61438/1 від 28 липня 2006 року, згідно якого ОСОБА_2 виступила поручителем ОСОБА_1 і взяла на себе зобов`язання перед банком відповідати по зобов`язанням ОСОБА_1 , що виникають з умов кредитного договору, в повному обсязі цих зобов`язань. 
Відповідно до п.2.1 договору у випадку невиконання позичальником взятих на себе зобов`язань за кредитним договором, поручитель несе солідарну відповідальність перед кредитором нарівні з позичальником за повернення сум кредиту, нарахованих відсотків за користування ним та штрафних санкцій. 
Згідно з вимогами від 26.06.2015 відповідачі повідомлялись про порушення зобов`язання і необхідність сплатити заборгованість, але вона сплачена не була. 
Відповідно до ч.1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.
Згідно з ч.2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому.
Згідно з ч.1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов`язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно зі ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Відповідно до ч.1 ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку.
Відповідно до ч.1,2 ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.
Апеляційним судом встановлено, що на кредитному договорі від 28 липня 2006 року № 014/0059/74/61438 наявний напис такого змісту: «Договір мною прочитаний. Його умови та правові наслідки підписання договору поруки мені зрозумілі та я з ними згоден. Підпис під цим договором зроблений мною власноручно та добровільно», підписаний ОСОБА_1 . 
На договорі поруки від 28 липня 2006 року № 014/0059/74/61438/1 наявний напис такого змісту: «Договір мною прочитаний. Його умови та правові наслідки підписання кредитного договору мені зрозумілі та я з ними згодна. Підпис під цим договором зроблений мною власноручно та добровільно», підписаний ОСОБА_2 . 
На підставі вищенаведеного, апеляційний суд не може взяти до уваги посилання скаржника на те, що в матеріалах справи відсутні докази отримання відповідачем кредиту в тих сумах, які зазначає позивач, тому й у позивача наявне право звернення до суду з вимогою дострокового погашення кредиту позичальником.
Твердження апелянта, що немає підстав вважати, що термін повернення кредиту настав, а тому у позичальника та поручителя не виникло зобов`язання дострокового виконання кредитного договору, не відповідає дійсності, оскільки відповідно до п.5.5 кредитного договору позичальник зобов`язується достроково здійснити повернення кредиту, відсотків та інших платежів, у разі невиконання або неналежного виконання позичальником умов цього договору та/або інших договорів, що забезпечують погашення кредиту. Кошти мають бути повернені протягом 30 календарних днів з моменту надіслання банком на адресу позичальника відповідного листа-повідомлення. 
Згідно з поштовим повідомленням ОСОБА_1 було надіслано вимогу від 26.06.2015 про дострокове виконання зобов`язань за кредитним договором 07.07.2015. 
Отже, ОСОБА_1 повинен був виконати зобов`язання до 07.08.2015. 
Наведеним також спростовуються доводи апелянта щодо того, що суд мав право стягнути лише суму поточної заборгованості, що виникла на дату звернення до суду з позовом. 
Твердження апелянта, що наданий позивачем розрахунок заборгованості є неналежним доказом підтвердження заборгованості за кредитним договором, з яким відповідач не погоджується, оскільки останнім було перераховано значно більшу суму, ніж та, що вказана у розрахунку, не заслуговують на увагу, у зв`язку з тим, що ОСОБА_1 не було надано суду першої інстанції контррозрахунку та доказів перерахування більшої суми, ніж та, що вказана у розрахунку. 
Дійсно, позивачем не було виконано ухвалу суду від 31.07.2017 про витребування виписок по рахункам за кредитним договором, однак ОСОБА_1 не було надано суду першої інстанції свого розрахунку та доказів на його підтвердження. 
Крім того, дана цивільна справа розглядалася з 2015 року та її розгляд відкладався, в тому числі за клопотанням ОСОБА_1 , тому недоречним є посилання скаржника на те, що він не встиг реалізувати своє право та надати власний розрахунок. 
Економічне дослідження за кредитним договором, проведене спеціалістом з економічного дослідження ОСОБА_3 , від 23.01.2018, яким встановлено, що заборгованість відповідача перед позивачем становить 8219,00 дол. США, не може бути прийняте апеляційним судом, оскільки його не було надано для дослідження суду першої інстанції, а до суду апеляційної інстанції не було надано доказів неможливості його подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього, відповідно до ч.3 ст. 367 ЦПК України.
Також, не приймаються до уваги твердження апелянта щодо того, що незаконним є нарахування позивачем відсотків за період з 26.06.2015 по 24.09.2016, оскільки заборгованість за відсотками розрахована на 24.09.2015.
Однак, враховуючи, що ОСОБА_1 повинен був виконати зобов`язання до 07.08.2015, апеляційний суд вважає, що після направлення відповідачу вимоги про виконання зобов`язань за кредитним договором, кредитний договір припинив свою дію, а позивач втратив можливість нарахування та стягнення відсотків за кредитним договором.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 14.02.2018 у справі №564/2199/15-ц.
Таким чином, апеляційний суд вважає за необхідне зменшити розмір відсотків, стягнувши їх станом на 07.08.2015 у розмірі 2144,84 доларів США, замість 2332,09 доларів США.
Щодо посилання скаржника на безпідставність відмови у прийнятті зустрічного позову, апеляційний суд зазначає, що такі обставини на зміст рішення не впливають, ОСОБА_1 не позбавлений права звернення у встановленому законодавством порядку із позовом. 
На підставі викладеного, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції повинен був задовольнити позов частково, стягнувши солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» в особі Одеської обласної дирекції Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» заборгованість за кредитом у розмірі 24581,54 доларів США , за відсотками у розмірі 2144,84 доларів США.
Відповідно до ч.3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно з ч.ч.1,5,6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Відповідно до п.2 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Відповідно до ст. 376 ЦПК України суд апеляційної інстанції підставами для скасування судового рішення і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
За таких обставин, апеляційний суд вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково, рішення змінити,позов задовольнити частково, стягнувши солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» заборгованість за кредитом у розмірі 24581,54 доларів США, за відсотками у розмірі 2144,84 доларів США.
Керуючись ст.ст. 374, 376, 382, 383, 384  ЦПК України, суд
                                постановив:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
Рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 31 січня 2018 року змінити.
Позов Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.
Стягнути солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» заборгованість за кредитним договором №014/0059/74/61438 від 28 липня 2006 року, що складається з: заборгованості за кредитом – 24581,54 доларів США; заборгованості за відсотками – 2144,84 доларів США.
Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий: 

          Судді: