Ухвала
іменем України
16 листопада 2020 року
м. Київ
справа №  294/209/18
провадження № 51-5457 ск 20
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду (далі – Суд) у складі:
головуючої              ОСОБА_1 ,
суддів                        ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , 
розглянув касаційну скаргу прокурора ОСОБА_4 , який брав участь у розгляді кримінального провадження судом апеляційної інстанції на ухвалу Житомирського апеляційного суду від 22 жовтня 2020 року щодо ОСОБА_5 .
Короткий зміст оскаржених вироку, ухвали та встановлені обставини
За вироком Любарського районного суду Житомирської області від 06 травня 
2020 року ОСОБА_5 засуджено за ч. 2 ст. 190 Кримінального кодексу України 
(далі – КК) до покарання у виді обмеження волі на строк 2 роки. 
На підставі ст. 75 КК ОСОБА_5 звільнено від відбування призначеного покарання 
з  випробуванням із установленням іспитового строку тривалістю 1 рік і покладено 
на нього виконання обов`язків, передбачених ст. 76 КК.
Цивільний позов потерпілого ОСОБА_6 залишено без розгляду.
Вирішено питання щодо речових доказів і процесуальних витрат у кримінальному провадженні.
Ухвалою Житомирського апеляційного суду від 22 жовтня 2020 року вирок місцевого суду скасовано. Звільнено ОСОБА_5 від кримінальної відповідальності на підставі ст.49 КК у зв`язку із закінченням строків давності, а кримінальне провадження щодо нього закрито. 
Суд визнав ОСОБА_5 винуватим у шахрайстві, тобто заволодінні чужим майном шляхом обману, вчиненому повторно, що завдало значної шкоди потерпілому.
Як установив суд, 11 січня 2014 року близько 09:00 ОСОБА_5 , перебуваючи в будинку АДРЕСА_1 , власником якого є ОСОБА_6 , під приводом придбання млина та проведення ремонтних робіт у приміщенні свинарника попросив останнього тимчасово позичити грошові кошти, запевнивши, що поверне їх до кінця 2015 року. Будучи введеним в оману, ОСОБА_6 передав ОСОБА_5 грошові кошти на загальну суму 60 965 грн, якими останній розпорядився на власний розсуд.
Крім того, ОСОБА_5 , в останніх числах січня 2014 року в денний час повторно 
з метою заволодіння коштами прийшов до вказаного будинку ОСОБА_6 та під приводом придбання фрези до трактора попросив в останнього тимчасово позичити йому для цього грошові кошти,  запевнивши, що поверне їх до кінця 2015 року. Будучи введеним в оману, ОСОБА_6 передав ОСОБА_5 6000 грн, якими останній розпорядився на власний розсуд.
Крім того, в період з 08 по 22 травня 2015 року близько 09:00, ОСОБА_5 , повторно, 
з метою заволодіння коштами, прийшов до вказаного будинку ОСОБА_6 та під приводом придбання хлібопекарні, попросив у останнього, тимчасово позичити йому для цього кошти, запевнивши, що поверне їх до кінця 2015 року. Будучи введеним в оману, ОСОБА_6 передав ОСОБА_5 8000 грн, якими останній розпорядився на власний розсуд.
Внаслідок злочинних дій ОСОБА_5 потерпілому ОСОБА_6 було завдано матеріальної шкоди на загальну суму 74 965 грн.
Вимоги касаційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі прокурор, не оспорюючи доведеності винуватості та правильності юридичної оцінки вчинених засудженим діянь, просить на підставі пунктів 1, 2 ч. 1 
ст. 438 Кримінального процесуального кодексу України (далі – КПК) скасувати оскаржуване рішення та призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції. 
На думку прокурора, апеляційний суд, скасовуючи вирок місцевого суду щодо 
ОСОБА_5 , залишив без розгляду апеляційні скарги, у тому числі й потерпілого, що унеможливлює вирішення цивільного позову, а також не мотивував свого рішення саме про скасування, а не зміну вироку місцевого суду.
 Мотиви Суду
Так, згідно зі ст. 433 КПК суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги. Суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
Відповідно до приписів ст. 438 КПК підставами для скасування або зміни судового рішення судом касаційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність і невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого.
Як убачається із судових рішень, не погоджуючись із вироком місцевого суду, адвокат ОСОБА_7 в інтересах ОСОБА_5 , прокурор та потерпілий ОСОБА_6 подали апеляційні скарги. Однак до початку розгляду матеріалів кримінального провадження за вказаними апеляційними скаргами від захисника ОСОБА_7 надійшло клопотання про звільнення ОСОБА_5 від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК та закриття кримінального провадження. Суд апеляційної інстанції, встановивши наявність обставин, передбачених зазначеною нормою права, роз`яснивши ОСОБА_5 суть обвинувачення, підставу звільнення від кримінальної відповідальності та право заперечувати проти закриття провадження, з`ясувавши позицію засудженого, який просив першочергово розглянути заявлене клопотання та не заперечував проти закриття кримінальної провадження і звільнення його від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК, а також з`ясувавши думку інших учасників, звільнив ОСОБА_5 від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК, вирок місцевого суду скасував, а кримінальне провадження щодо нього закрив.  
Доводи прокурора про істотне порушення апеляційним судом норм процесуального та  матеріального права є неспроможними з огляду на таке.
Пунктом 1 ч. 2 ст. 284 КПК передбачено, що кримінальне провадження закривається судом у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності.
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 49 КК особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею злочину і до дня набрання вироком законної сили минули п`ять років – у разі вчинення злочину середньої тяжкості, крім випадку, передбаченого в пункті 2 цієї частини. При цьому у разі настання обставин, передбачених вказаною нормою права, та за наявності згоди підозрюваного, обвинуваченого, засудженого на звільнення від кримінальної відповідальної за цією підставою, таке звільнення є обов`язком суду.
За змістомч. 4 ст. 286 КПК суд повинен невідкладно розглянути клопотання про звільнення від кримінальної відповідальності обвинуваченого, якщо під час судового розгляду провадження, що надійшло до суду з обвинувальним актом, одна із сторін цього провадження звернеться до суду з таким клопотанням. При цьому суд має з`ясувати думку сторін щодо закриття кримінального провадження за такою підставою, у разі згоди обвинуваченого (засудженого) розглянути питання про звільнення останнього від кримінальної відповідальності.
Відповідно до ст. 417 КПК суд апеляційної інстанції, встановивши обставини, передбачені ст. 284 КПК, скасовує обвинувальний вирок чи ухвалу і закриває кримінальне провадження.
Отже, приймаючи рішення про скасування вироку місцевого суду на підставі ч. 1 
ст. 49 КК у зв`язку із закінченням строків давності та звільненням ОСОБА_5 від кримінальної відповідальності за вчинення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК, 
і закриттям кримінального провадження, апеляційний суд дійшов правильного висновку.
Таке рішення узгоджується з правовим висновком, викладеним у постанові Верховного Суду від 19 листопада 2019 року (справа № 51-1491 км 19). 
Безпідставними є доводи касаційної скарги прокурора щодо неможливості вирішення цивільного позову потерпілого у кримінальному провадженні, оскільки підстава звільнення особи від кримінальної відповідальності, передбачена ст. 49 КК, не є реабілітуючою, а тому в разі її застосування потерпілий не позбавлений можливості звернутися до суду з позовом про відшкодування майнової та моральної шкоди в порядку цивільного судочинства.
Усупереч твердженням прокурора у касаційній скарзі ухвала апеляційного суду за змістом відповідає вимогам статей 370, 419 КПК.
У касаційній скарзі не міститься переконливих і достатніх аргументів щодо істотного порушення норм процесуального та матеріального права під час здійснення апеляційного провадження, а тому і немає необхідності в перевірці матеріалів справи.
Відповідно до вимог п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів убачається, що підстав для задоволення скарги немає.
Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК, Суд
постановив:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою прокурора ОСОБА_4 , який брав участь у розгляді кримінального провадження судом апеляційної інстанції на ухвалу Житомирського апеляційного суду від 22 жовтня 2020 року щодо ОСОБА_5 .
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1                                          ОСОБА_2                                      ОСОБА_3