Справа № 359/6805/18                                                                                        Головуючий в суді І інстанції - Кабанячий Ю.В.
Провадження № 33/824/4413/2020                                                                      Доповідач в суді II інстанції - Рудніченко О.М.

П О С Т А Н О В А
18 листопада 2020 року                                                                                                   м. Київ  
 
Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду Рудніченко О.М.,
 
розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання ОСОБА_1 про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 19 жовтня 2018 року, якою:
 
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , Одеська область, м. Арциз, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , посвідчення водія серії НОМЕР_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , керівника ТОВ «ФАСКОМПРОМ» (65005, м. Одеса, вул. Дальницька, будинок 54, код ЄДРПОУ 41647287),-
 
визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.483 МК України,-
В С Т А Н О В И В :
 
Постановою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 19 жовтня 2018 року ОСОБА_1 визнано винним у скоєні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.483 МК України та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 100 % вартості вилучених товарів, а саме 1222067 грн. Стягнуто з ОСОБА_1  на користь державного бюджету України  судовий збір в розмірі 352 (триста п`ятдесят дві) грн. 40 коп.
Не погоджуючись з постановою суду першої інстанції 07.10.2020 ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу.
Окрім того, ОСОБА_1 подав клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 19 жовтня 2018 року.
В обґрунтування клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження ОСОБА_1 зазначає, що про постанову Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 19 жовтня 2018 року він дізнався 03.10.2020 з Єдиного державного реєстру судових рішень. Копію постанови від суду не отримував. Про час та місце розгляду справи належним чином не повідомлявся. Також в матеріалах справи відсутні відомості про направлення судом за адресою ОСОБА_1 копії оскаржуваної постанови. Всі відправлення судом відсилались на адресу ТОВ «ФАСКОМПРОМ», а не йому особисто, що є неналежним викликом, адже направлення на адресу юридичної особи, жодним чином не стосується виклику ОСОБА_1 як фізичної особи, яке повинно бути направлено за його місцем реєстрації чи фізичного перебування.
Окрім того, 09 листопада 2020 року на адресу Київського апеляційного суду надійшла заява ОСОБА_1 про розгляд справи та клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження за його відсутності. Всі свої вимоги підтримує в повному обсязі. 
Перевіривши матеріали справи та доводи клопотання, апеляційний суд приходить до наступного.
Положеннями ч.5 ст.529 МК України визначено, що порядок оскарження постанови суду (судді) у справах про порушення митних правил визначається Кодексом України про адміністративні правопорушення. Зокрема цей порядок визначений ст.294 КУпАП.
Відповідно до ч.2 ст.294 КУпАП, постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником та в окремих випадках прокурором. Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні цього строку відмовлено.
Строк на оскарження постанови, винесеної суддею у справі про адміністративне правопорушення, може бути поновлений апелянту тільки у разі, коли він пропущений з поважних причин.
Поважними причинами є лише ті обставини, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, пов`язані дійсно з істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливлювали своєчасне звернення до суду у визначений законом строк.
Як вбачається з матеріалів провадження, оскаржувана постанова Бориспільського міськрайонного суду Київської області винесена 19.10.2018 без участі ОСОБА_1 . Разом з тим, останній неодноразово повідомлявся про час та місце розгляду справи, шляхом направлення судових повісток засобами поштового зв`язку, що стверджується наявними в матеріалах провадження доказами. 
Окрім того, як вбачається з матеріалів провадження, зокрема, постанови про закінчення виконавчого провадження від 26.03.2020, з ОСОБА_1 примусово стягнуто судовий збір на користь держави в розмірі 352 грн. 40 коп. на підставі постанови Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 19.10.2018 по справі №359/6806/18, тобто постанова суду в частині судових витрат була виконана. 
Відтак, апеляційний суд приходить до висновку, що ОСОБА_1 був обізнаний про наявність оскаржуваної постанови Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 19.10.2018 року станом на 26.03.2020. 
На підставі наведеного доводи ОСОБА_1 про те, що про постанову Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 19 жовтня 2018 року він дізнався лише 03.10.2020 є необґрунтованими та спростовуються матеріалами провадження, а тому не можуть бути підставою для поновлення пропущеного строку, оскільки судом не встановлено будь-яких поважних причин, які б завадили ОСОБА_1 звернутися з апеляційної скаргою у визначений законом строк.
Апеляційний суд звертає увагу на те, що відповідно до ст. 19 Закону України «Про міжнародні договори України», ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що положення підпункту «а» п.3 ст.6 Конвенції необхідно аналізувати у світлі більш загальної норми про право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п.1 цієї статті.
У своїх рішеннях ЄСПЛ визначає правові підходи щодо розуміння порушення права особи на участь у судовому розгляді як з точки зору принципу процесуальної рівності ,так й самої процесуальної поведінки сторони провадження ,та наголошує, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження («Олександр Шевченко проти України», «Трух проти України», «Пономарьов проти України»).
Однак, на противагу вищезазначеним нормам ОСОБА_1 будучи обізнаним про розгляд адміністративної справи щодо нього не цікавився станом та результатом розгляду справи.
Відтак, оскільки будь-яких поважних причин пропуску на апеляційне оскарження постанови Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 19 жовтня 2018 року в клопотанні ОСОБА_1 не зазначено і під час розгляду в апеляційній інстанції не встановлено, апеляційний  суд приходить до висновку, що клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження задоволенню не підлягає.
Відповідно до ч.2 ст.294 КУпАП у разі відмови у поновленні строку на апеляційне оскарження постанови судді, апеляційна скарга повертається особі, яка її подала.
Отже, апеляційна скарга ОСОБА_1 на постанову Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 19 жовтня 2018 року підлягає поверненню у зв`язку з відмовою у поновленні строку на апеляційне оскарження.
Також слід зазначити, що повернення апеляційної скарги не позбавляє права повторно подати апеляційну скаргу з клопотанням про поновлення строку на апеляційне оскарження, із зазначенням поважності причин пропуску цього строку.
Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд,-
 
У Х В А Л И В :
 
Відмовити у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 19 жовтня 2018 року.
Апеляційну скаргу з доданими до неї матеріалами - повернути особі, яка її подала.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя                                                                                    О.М. Рудніченко