ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Постанова
Іменем України
09 грудня 2020 року м. Херсон
Єдиний унікальний номер справи: 658/1812/20
Номер провадження: 22-ц/819/1806/20
Херсонський апеляційний суд у складі колегії суддів з розгляду цивільних справ:
головуючого – Радченка С.В.,
суддів:  Вейтас І.В., Семиженка Г.В.,
секретар Сікора О.В.
учасники справи:
представник позивача – адвокат Дудченко Володимир Миколайович,
представник відповідача – адвокат Бутенко Денис Володимирович
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу  адвоката Дудченка Володимира Миколайовича, який діє від імені ОСОБА_1 на рішення Каховського міськрайонного суду Херсонської області від 06 жовтня 2020 року, ухваленого під головуванням судді Рахімової О.В., у справі за позовом ОСОБА_1 , інтереси якого представляє адвокат Дудченко Володимир Миколайович до Сільськогосподарського багатофункціонального кооперативу "Світанок" про визнання частково недійсним договору,
ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст вимог і рішення суду першої інстанції
У червні 2020 року позивач звернувся до суду з позовом. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 31 травня 2018 року між ОСОБА_2 (власником) та сільськогосподарським багатофункціональним кооперативом « ІНФОРМАЦІЯ_1 » ( землекористувачем) було укладено договір про право користування чужою земельною ділянкою і згідно умов даного договору власник даної земельної ділянки передає на платній основі на користь Землекористувача довгострокове, відчужуване речове право, яке пролягає у наданні Землекористувачеві права користування земельною ділянкою для сількогосподарських потреб (далі – «Емфітемзис»), належної власнику на праві власності, а Землекористувач зобов`язується прийняти таке право та сплатити Власнику за користування земельною ділянкою у розмірі визначеному цим Договором (п.1.1). Емфітевзис розповсюджується на земельну ділянку площею 8,0286 га , що розташована на території Костогризівської сільської ради Каховського району Херсонської області. ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 помер. Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом, спадкоємцем зазначеного в заповіті майна ОСОБА_2 є ОСОБА_1 . Позивач вважає, що підпункт г) п.3.2 та підпункт є) п.3.2 суперечить суті відносин між сторонами за укладеним договором емфітевзису. Так зі змісту зазначеного договору вбачається, що за даним договором врегульовано відносини сторін щодо речового права – права користування земельною ділянкою, площею 8,0286 га, кадастровий номер земельної ділянки 6523582700:08:034:0010. Відповідно підпункту г) п.3.2 договору емфітевзису – власник земельної ділянки зобов`язується у разі продажу земельної ділянки у першу чергу письмово запропонувати придбати її Землекористувачеві. Повідомивши про істотні умови продажу не пізніше ніж за 90 календарних днів до її продажу. Відповідно підпункту є) п.3.3 договору емфітевзису - землекористувач має право переважного права на придбання у власність земельної ділянки у разі її продажу за ціною. Зміст вищезазначених підпунктів договору свідчить про те, що сторони фактично врегульовали відносини стосовно переважного права купівлі-продажу земельної ділянки в майбутньому, відносно права користування якої укладено договір емфітевзису. Посилаючись на наведене, просив визнати недійсним підпункту г) пункту є) пунктуи 3.3 договору про право користування чужою земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб ( емфітевзис) від 31.05.2018 року.
Рішенням Каховського міськрайонного суду Херсонської області від 06 жовтня 2020 року відмовлено в задоволенні позовних вимог.
Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що позивач не надав доказів того, що під час укладення договору емфітевзису було недотримано вимог законодавства та оскаржуваними пунктами договору порушені його права, як спадкоємця майна.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.

 Не погоджуючись з рішенням суду адвокат Дудченко В.М., який діє від імені  ОСОБА_1 ,подав апеляційну скаргу в якій, просять рішення суду скасувати, ухвалити нове про задоволення позовних вимог, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення вимог процесуального законодавства. Посилається на те, що суд першої інстанції належним чином не дослідив докази та обставини по справі та дійшов помилкового висновку про необґрунтованість позовних вимог. Зокрема посилається на те, що зміст оскаржуваних підпунктів договору суперечить нормам ЦК України, оскільки з їх змісту вбачається, що фактично сторони договору врегулювали відносини стосовно переважного права купівлі-продажу земельної ділянки в майбутньому. Крім того, зазначені пункти договору є нікчемними відповідно до ч.2 ст.215 ЦК України, оскільки вони суперечать п.15 Перехідних положень ЗК України в редакції чинній на момент укладення договору емфітевзису, який забороняв купівлю-продаж або іншим способом відчуження земельних ділянок, які перебувають у власності громадян для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. 

Доводи осіб, які подали відзив (заперечення) на апеляційну скаргу

Письмових заперечень на апеляційну скаргу до суду не надходило.

Фактичні обставини справи, встановлені судом першої інстанції

31.05.2018 року між ОСОБА_2 та сільськогосподарським багатофункціональним кооперативом "Світанок" було укладено договір про право користування чужою земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис), строком на 49 років щодо земельної ділянки розміром 8,0286 га кадастровий номер 6523582700:08:03440010,посвідченого приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу Кличановською С.І. ( а.с.11).
Відповідно до витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права було прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень ( з відкриттям розділу) договір оренди землі, серія, номер: б/н виданий 24.03.2016 року видавник СБК " Світанок", орендар СБК "Світанок" орендодавець ОСОБА_2 відносно земельної ділянки площею 8,0286 га за кадастровим номером 6523582700:08:03440010 (а.с.13).
Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 20 травня 2019 року спадкоємцем зазначеного в заповіті майна ОСОБА_2 , 1941 року народження , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 є ОСОБА_1 , спадщина на яку видано це свідоцтво складається з земельної ділянки площею 8,0286 га , наданої для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що знаходиться на території Костогризівської сільської ради Каховського району Херсонської області, кадастровий номер земельної ділянки 6523582700:08:034:0010 (а.с.17).
Згідно витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності за № 167227776 земельна ділянка площею 8,0286 га , наданої для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що знаходиться на території Костогризівської сільської ради Каховського району Херсонської області, кадастровий номер земельної ділянки 6523582700:08:034:0010 належить на праві приватної власності ОСОБА_1 (а.с.18).

Позиція апеляційного суду.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає апеляційну скаргу такою, що  не підлягає задоволенню, з огляду на таке.
Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Згідно з статтею 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).
Відповідно до статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Згідно з частиною першою статті 102-1 ЗК України (в редакції, яка діяла на момент виникнення спірних правовідносин) право користування чужою земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис) і право користування чужою земельною ділянкою для забудови (суперфіцій) виникають на підставі договору між власником земельної ділянки та особою, яка виявила бажання користуватися цією земельною ділянкою для таких потреб, відповідно до ЦК України.
Частиною п`ятою зазначеної статті передбачено, що укладення договорів про надання права користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб або для забудови здійснюється відповідно до ЦК України з урахуванням вимог цього Кодексу.
Відповідно до частини першої статті 407 ЦК України право користування чужою земельною ділянкою встановлюється договором між власником земельної ділянки і особою, яка виявила бажання користуватися цією земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб.
Згідно з пунктом 3 частини першої статті 395 ЦК України речовим правом на чуже майно є право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис).
Строк договору про надання права користування чужою земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб встановлюється договором (стаття 408 ЦК України).
Згідно зі статтею 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначені умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Статтею 203 ЦК України встановлені загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, а саме: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.
Відповідно до статті 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).
Під час вирішення спорів щодо права користування чужою земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис) або для забудови (суперфіцій) суди мають виходити з того, що згідно зі статтею 102-1 ЗК України право на таке користування виникає на підставі договору між власником земельної ділянки та особою, яка виявила бажання користуватися нею для сільськогосподарських потреб або для забудови відповідно до ЦК України.
На позивача покладений обов`язок з врахуванням предмету і підстав позову довести в суді ті обставини на які він посилається, як на підставу своїх позовних вимог і відповідно, що є підстави до застосування до спірних правовідносин відповідних положень Цивільного кодексу України. Тобто, позивач повинен був довести за допомогою належних та допустимих доказів, з урахуванням положень ст. ст. 76-80 ЦПК України, зазначені ним обставини.
Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції, встановивши фактичні обставини справи, які мають суттєве значення для її вирішення, дійшов обґрунтованого висновку про те, що позивачем не надано доказів на підтвердження того, що у момент укладення договору, відповідач знав про відкладальну обставину ( зняття мораторію на продаж землі) та були не додержані вимоги передбачені у ст.212 ЦК України, також не доведено, що волевиявлення учасників правочину не було вільним і не відповідало їх внутрішній волі та те, що правочин не був спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.
Доводи апеляційної скарги зводяться до незгоди з висновками суду. Докази та обставини, на які посилаються позивачі в апеляційній скарзі, були предметом дослідження суду попередньої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом були дотримані норми процесуального права.
За таких обставин, колегія суддів вважає, що зміст оспорюваних пунктів договору емфітевзису повністю відповідає принципу свободи договору в контексті статей 6, 627 ЦК України та жодним чином не порушує законного права позивача на розпорядження належною йому земельною ділянкою. Посилання апелянта на заборону, яка існує відносно продажу сільськогосподарських земель і, як наслідок, нікчемність оспорюваних пунктів правочину є безпідставними, оскільки зазначеними пунктами між сторонами договору врегульовані питання, які виходять із суті поняття «емфітевзису», та які можуть виникнути в майбутньому, коли, наприклад, заборона на продаж с/з земель буде знята. Виходячи з принципу аналогії закону, подібні питання врегульовуються при укладенні договору оренди землі стосовно переважного права орендаря на укладення договору оренди землі на новий строк (ст.33 ЗУ «Про оренду землі»).
Будь-яких інших доводів, які б спростовували висновки суду першої інстанції, апелянтами не наведено.
Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права і підстави для його скасування або зміни відсутні.

       Керуючись статтями 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу адвоката Дудченко Володимира Миколайовича, який діє від імені ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Каховського міськрайонного суду Херсонської області від 06 жовтня 2020 року залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст постанови складено 11 грудня 2020 року.

Головуючий С.В. Радченко

Судді І.В. Вейтас

Г.В. Семиженко