Постанова
Іменем України
 
11 листопада 2020 року
м. Київ
 
справа № 683/3095/18
провадження № 61-7801св19
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого – Червинської М. Є.,
суддів: Бурлакова С. Ю., Зайцева А. Ю., Коротенка Є. В., Коротуна В. М. (суддя-доповідач),
 
учасники справи:
позивач – ОСОБА_1 ,
відповідач – військова частина НОМЕР_1 ,
третя особа – квартирно-експлуатаційний відділ міста Хмельницького,
 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Хмельницького апеляційного суду від 26 березня 2019 року у складі колегії суддів:                                 Ярмолюка О. І., Купельського А. В., Янчук Т. О.,
 
ВСТАНОВИВ:
 
ІСТОРІЯ СПРАВИ
 
Короткий зміст позовних вимог
 
У листопаді 2018 року  ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до військової частини НОМЕР_1 , третя особа – квартирно-експлуатаційний відділ міста Хмельницький, про визнання рішення щодо зняття з квартирного обліку незаконним та скасування цього рішення, зобов`язання поновити особу на квартирному обліку.
Позовна заява мотивована тим, що він у період з 01 серпня 
1990 року до 01 листопада 2017 року проходив військову службу у Збройних силах України та з 10 лютого 1995 року перебував на квартирному обліку за місцем служби. Рішенням житлової комісії військової частини НОМЕР_1 
від 22 липня 2005 року № 45 його у складі сім`ї з двох осіб (він і дружина) зараховано на облік громадян, які потребують поліпшення житлових умов, при вказаній військовій частині на загальну чергу. 08 лютого 2007 року йому за рахунок фондів Міністерства оборони України була виділена однокімнатна квартира АДРЕСА_1 , житловою площею 17,69 кв. м. 
Протягом 2012-2014 років у нього народилося двоє дітей, у зв`язку з чим його сім`я набула право на поліпшення житлових умов. Житлова комісія військової частини НОМЕР_1 рішенням від 08 липня 2016 року № 49 зарахувала його у складі сім`ї з чотирьох осіб на облік громадян, які потребують поліпшення житлових умов, при указаній військовій частині на загальну чергу, а рішенням                                    від 28 жовтня 2016 року № 55 – включила його до списку осіб, які потребують першочергового надання жилих приміщень. Наказом командувача Повітряних Сил Збройних сил України від 06 жовтня 2017 року № 398 його звільнено з військової служби у запас за пунктом «а» частини шостої статті 26 Закону України від 25 березня 1992 року № 2232-ХІІ «Про військовий обов`язок і військову службу» (в редакції на час звільнення; далі – Закон № 2232-ХІІ) у зв`язку із закінченням строку контракту. На момент звільнення його вислуга років у Збройних силах України становила 27 календарних років. 
01 листопада 2017 року наказом командира військової частини НОМЕР_1 № 102 його виключено зі списків особового складу військової частини та усіх видів забезпечення. Рішенням житлової комісії військової частини НОМЕР_1 від 13 квітня 2018 року № 38 його знято з квартирного обліку за місцем служби на підставі пункту 2.16 Інструкції про організацію забезпечення військовослужбовців Збройних сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями, затвердженої наказом Міністра оборони України від 30 листопада 2011 року № 737 (далі – Інструкція), у зв`язку зі звільненням з військової служби за закінченням контракту. Це рішення є незаконним, оскільки він звільнений з військової служби у запас і потребує поліпшення житлових умов, а тому він має право залишатися на квартирному обліку до одержання жилого приміщення з державного житлового фонду.
 
За таких обставин, ОСОБА_1 просив визнати рішення житлової комісії військової частини НОМЕР_1 від 13 квітня 2018 року № 38 про зняття його з обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, за місцем служби незаконним і скасувати це рішення, зобов`язати житлову комісію військової частини НОМЕР_1 поновити його у складі сім`ї з чотирьох осіб на квартирному обліку в загальній черзі з 08 липня 2016 року та у першочерговій черзі 
з 28 жовтня 2016 року.
 
Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій
 
Рішенням Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області 
від 17 січня 2019 року позовні вимоги задоволено.
 
Визнано незаконним та скасовано рішення житлової комісії військової 
частини НОМЕР_1 оформлене протоколом від 13 квітня 2018 року № 38 в частині зняття ОСОБА_1 зі складом сім?ї чотири особи з квартирного обліку поліпшення житлових умов у військовій частині НОМЕР_1 .
 
Зобов?язано військову частину НОМЕР_1 в особі її житлової комісії поновити ОСОБА_1 зі складом сім?ї чотири особи на обліку осіб, які потребують поліпшення житлових умов при військовій частині НОМЕР_1 , в загальній черзі – 
з 08 липня 2016 року та в першочерговій черзі – з 28 жовтня 2016 року за тим же номером у списку станом на 13 квітня 2018 року. 
 
Стягнуто з військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 1 409,60 грн судового збору. 
 
Рішення місцевого суду мотивовано тим, що ОСОБА_1 має вислугу на військовій службі понад 20 років, яка дає йому право на пенсійне забезпечення та отримання житла з державного житлового фонду. Після звільнення з військової служби у запас за закінченням контракту ОСОБА_1 вправі був залишатися на обліку осіб, які потребують поліпшення житлових умов, у зв`язку з чим рішення житлової комісії про зняття його з квартирного обліку є незаконним, а порушене право позивача підлягає відновленню.
 
Постановою Хмельницького апеляційного суду від 26 березня 2019 року апеляційну скаргу військової частини НОМЕР_1 задоволено.
 
Рішення Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області 
від 17 січня 2019 року скасовано та увалено нове рішення про відмову у задоволенні позову.
 
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь військової частини НОМЕР_1 судовий збір за подання апеляційної скарги в розмірі 2 114,40 грн.
 
Відмовляючи у задоволенні позову, апеляційний суд зробив висновок про те, що ОСОБА_1 звільнено з військової служби у зв?язку із закінченням строку контракту, а тому після звільнення він не мав права перебувати на квартирному обліку за місцем служби, оскільки ні Законом України від 20 грудня 1991 року                    № 2011-ХІІ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», ні Порядком забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03 серпня 2006 року № 1081, ні Інструкцією, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин, не передбачено права військовослужбовця, звільненого у запас з підстав закінчення строку дії контракту, права на поліпшення житловим умов.
 
Короткий зміст вимог та доводів касаційної скарги
 
12 квітня 2019 року ОСОБА_1 через засоби поштового зв?язку подав до Верховного Суду касаційну скаргу, у якій просить скасувати постанову Хмельницького апеляційного суду від 26 березня 2019 року та залишити в силі рішення Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області 
від 17 січня 2019 року.
 
Аргументи касаційної скарги зводяться до того, що в силу вимог закону ОСОБА_1 є таким, що має право на поліпшення житловим умов.
 
Доводи інших учасників справи
 
03 червня 2019 року військова частина НОМЕР_1 через засоби поштового зв?язку подала до Верховного Суду відзив, у якому просить касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову Хмельницького апеляційного суду від 26 березня 2019 року залишити без змін.
 
Рух касаційної скарги та матеріалів справи
 
Ухвалою Верховного Суду від 25 квітня 2019 року відкрито касаційне провадження у даній справі та витребувано матеріали цивільної справи з Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області.
 
У червні 2019 року матеріали цивільної справи надійшли до Верховного Суду.
 
Ухвалою Верховного Суду від 14 вересня 2020 року справу призначено до судового розгляду.
 
ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ У СКЛАДІ КОЛЕГІЇ СУДДІВ ДРУГОЇ СУДОВОЇ ПАЛАТИ КАСАЦІЙНОГО ЦИВІЛЬНОГО СУДУ 
 
08 лютого 2020 року набрав чинності Закону України від 15 січня 2020 року 
№ 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ».
 
Частиною другою розділу ІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України від 15 січня 2020 року № 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» установлено, що касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.
 
За таких обставин розгляд касаційної скарги ОСОБА_1 на постанову Хмельницького апеляційного суду від 26 березня 2019 року здійснюється Верховним Судом в порядку та за правилами ЦПК України в редакції Закону 
від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII, що діяла до 08 лютого 2020 року.
 
Перевіривши доводи касаційної скарги, врахувавши аргументи, наведені у відзиві на касаційну скаргу, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню.
 
Положеннями частини другої статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
Частиною першою статті 400 ЦПК України встановлено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
 
Короткий зміст фактичних обставин справи 
 
З 01 серпня 1990 року до 01 листопада 2017 року ОСОБА_1 проходив військову службу у Збройних силах України.
 
08 лютого 2007 року під час проходження служби у військовій частині НОМЕР_1 ОСОБА_1 на склад сім`ї з двох осіб, у тому числі він і дружина ОСОБА_2 , за рахунок фондів Міністерства оборони України була виділена однокімнатна квартира 
АДРЕСА_1 , жилою площею 17,69 кв. м.
 
Протягом 2012-2014 років у ОСОБА_1 народилося двоє дітей: 
ІНФОРМАЦІЯ_1 – син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 – дочка ОСОБА_4 .
 
Рішенням житлової комісії Військовій частині НОМЕР_1 від 08 липня 2016 року 
№ 49 ОСОБА_1 у складі сім`ї з чотирьох осіб прийнято на квартирний облік за місцем служби та зараховано до загальної черги осіб, які потребують поліпшення житлових умов, з 08 липня 2016 року.
 
28 жовтня 2016 року ОСОБА_1 з сім`єю включено до списку осіб, які користуються правом першочергового одержання житлових приміщень, як військовослужбовця, що прослужив 25 і більше календарних років.
 
Наказом Командувача Повітряних Сил Збройних Сил України від 06 жовтня 
2017 року № 398 ОСОБА_1 звільнено з військової служби в запас відповідно до пункту «а» частини шостої статті 26 Закону № 2232-ХІІ у зв`язку із закінченням строку контракту. 
 
Вислуга військової служби ОСОБА_1 складає 27 років 2 місяці. 
 
З 01 листопада 2017 року позивача виключено зі списків особового складу військової частини НОМЕР_1 .
 
Житлова комісія військової частини НОМЕР_1 рішенням від 13 квітня 2018 року 
№ 38 зняла ОСОБА_5 з квартирного обліку у зв`язку зі звільненням з військової служби за підставами, зазначеними в пункті 2.16 Інструкції, а саме за закінченням строку контракту.
 
Відмовляючи у задоволенні позову, апеляційний суд зробив висновок про те, що ОСОБА_1 звільнено з військової служби у зв?язку із закінченням строку контракту, а тому після звільнення він не мав права перебувати на квартирному обліку за місцем служби, оскільки ні Законом України від 20 грудня 1991 року 
№ 2011-ХІІ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», ні Порядком забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03 серпня 2006 року № 1081, ні Інструкцією, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин, не передбачено права військовослужбовця, звільненого у запас з підстав закінчення строку дії контракту, права на поліпшення житловим умов.
 
Проте з такими висновками суду апеляційної інстанції погодитися не можна.
 
У частинах першій, другій та п`ятій статті 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. 
 
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
 
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
 
Зазначеним вимогам закону оскаржуване судове рішення не відповідає.
 
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
 
Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей визначає Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», який також встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.
Згідно з абзацом 1 частини першої статті 12 цього Закону держава забезпечує військовослужбовців жилими приміщеннями або за їх бажанням грошовою компенсацією за належне їм для отримання жиле приміщення на підставах, у порядку і відповідно до вимог, встановлених ЖК УРСР та іншими нормативно-правовими актами; порядок забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей жилими приміщеннями, а також розмір і порядок виплати військовослужбовцям грошової компенсації за піднайм (найм) жилих приміщень визначаються Кабінетом Міністрів України.
 
Відповідно до абзацу 4 частини першої статті 12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» військовослужбовцям, які мають вислугу на військовій службі 20 років і більше, та членам їх сімей надаються жилі приміщення для постійного проживання або за їх бажанням грошова компенсація за належне їм для отримання жиле приміщення. Такі жилі приміщення або грошова компенсація надаються їм один раз протягом усього часу проходження військової служби за умови, що ними не було використано право на безоплатну приватизацію житла.
 
На виконання приписів вищевказаної статті постановою Кабінету Міністрів України № 1081 від 03 серпня 2006 року затверджено Порядок забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями.
 
Відповідно до пункту 24 цього Порядку військовослужбовці зараховуються на облік згідно з рішенням житлової комісії військової частини, яке затверджується командиром військової частини; у рішенні зазначаються дата зарахування на облік, склад сім`ї, підстави для зарахування на облік, вид черговості (загальна черга, в першу чергу, поза чергою), а також підстави включення до списків осіб, що користуються правом першочергового або позачергового одержання житлових приміщень, а в разі відмови в зарахуванні на облік – підстави відмови з посиланням на відповідні норми законодавства.
 
Пунктом 9 статті 12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» передбачено, що військовослужбовці, що перебувають на обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, при звільненні з військової служби в запас або у відставку за віком, станом здоров`я, а також у зв`язку зі скороченням штатів або проведенням інших організаційних заходів, у разі неможливості використання на військовій службі залишаються на цьому обліку у військовій частині до одержання житла з державного житлового фонду або за їх бажанням грошової компенсації за належне їм для отримання жиле приміщення, а в разі її розформування – у військових комісаріатах і квартирно-експлуатаційних частинах районів та користуються правом позачергового одержання житла.
 
Аналогічні приписи закріплені й в пункті 29 Порядку забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями.
 
Пунктом 30 вищевказаного Порядку передбачено, що військовослужбовці знімаються з обліку у разі: поліпшення житлових умов, внаслідок чого відпала потреба в наданні житла; засудження військовослужбовця до позбавлення волі на строк понад шість місяців, крім умовного засудження; звільнення з військової служби за службовою невідповідністю, у зв`язку з систематичним невиконанням умов контракту військовослужбовцем; подання відомостей, що не відповідають дійсності, але стали підставою для зарахування на облік; в інших випадках, передбачених законодавством.
 
При цьому, вказаний пункт Порядку не містить вичерпних підстав для зняття військовослужбовця з обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, оскільки передбачає можливість зняття особи з обліку й в інших передбачених законодавством випадках.
 
Системний аналіз зазначених норм права свідчить про те, що військовослужбовці, які мають вислугу на військовій службі 20 років і більше, та члени їх сімей мають право на отримання житла, а отже і на залишення на обліку до отримання ними житла, в тому числі і у разі звільнення в запас чи відставку, крім випадків, передбачених пунктом 30 Порядку.
 
Пунктом 3 Порядку забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями встановлено, що військовослужбовцям, які мають вислугу на військовій службі 20 років і більше, та членам їх сімей надається житло для постійного проживання.
 
Забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житлом для постійного проживання проводиться шляхом надання один раз протягом усього часу проходження військової служби житла новозбудованого, виключеного з числа службового, вивільненого або придбаного у фізичних чи юридичних осіб, надання кредиту для спорудження (купівлі) житла.
 
Відповідно до статті 47 Конституції України кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону.
 
Пунктом 1 частини другої статті 40 ЖК УРСР визначено, що громадяни знімаються з обліку потребуючих поліпшення житлових умов у випадку поліпшення житлових умов, внаслідок якого відпали підстави для надання іншого жилого приміщення.
 
Встановивши, що при зарахуванні ОСОБА_1 на квартирний облік на отримання житла складом сім`ї з чотирьох осіб та перебування його на квартирному обліку порушень житловою комісією та позивачем допущено не було і останній перебував на обліку для поліпшення житлових умов, вислуга років у Збройних силах України становить 27 років 2 місяці, підстави, визначені законом для зняття з обліку потребуючих поліпшення житлових умов не настали, суд першої інстанції зробив обґрунтований висновок про наявність правових підстав для задоволення позову.
 
Такий висновок узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними у постановах від 18 грудня 2019 року у справі № 683/2199/18 (провадження 
№ 61-17451св19), від 08 квітня 2020 року у справі № 6783/2197/18 (провадження № 61-14634св19) та від 19 травня 2020 року у справі № 683/2198/18 (провадження № 61-14222св19).
 
Висновки за результатами розгляду касаційних скарг
 
Ураховуючи наведене, суд касаційної інстанції дійшов висновку, що суд першої інстанції належним чином оцінив подані сторонами докази, правильно встановив обставини справи та правильно застосував норми матеріального й процесуального права, а апеляційний суд помилково скасував законне й обґрунтоване рішення суду першої інстанції.
 
Згідно зі статтею 413 ЦПК України суд касаційної інстанції скасовує постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції у відповідній частині, якщо встановить, що судом апеляційної інстанції скасовано судове рішення, яке відповідає закону.
 
З урахуванням встановлених у справі обставин ухвалене судом апеляційної інстанції судове рішення не можна вважати законним і обґрунтованим, тому воно підлягає скасуванню із залишенням в силі рішення суду першої інстанції.
 
Щодо судових витрат
 
За правилами частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
 
Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК Українипостанова суду касаційної інстанції складається з резолютивної частини із зазначенням розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.
 
У зв`язку із скасуванням постанови Хмельницького апеляційного суду 
від 26 березня 2019 року та залишенням в силі рішення Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 17 січня 2019 року, судові витрати, які поніс позивач за подання касаційної скарги в розмірі 2 819,20 грн, слід стягнути з військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 .
 
Керуючись статтями 141, 409, 413, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.
 
Постанову Хмельницького апеляційного суду від 26 березня 2019 року скасувати та залишити в силі рішення Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 17 січня 2019 року.
 
Стягнути з військової частини НОМЕР_1 (код ЄРПОУ НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 ) судовий збір за подання касаційної скарги в розмірі 2 819,20 грн (дві тисячі вісімсот дев?ятнадцять гривень двадцять копійок).
 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття є остаточною і оскарженню не підлягає.

 

Головуючий	М. Є. Червинська    	
Судді: 	С. Ю. Бурлаков    	
 	А. Ю. Зайцев    	
 	Є. В. Коротенко    	
 	В. М. Коротун